Справа № 580/285/24
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року справа № 580/285/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка) подала позов до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 77 від 14.08.2023 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до спеціального стажу, який дає право виходу на пенсію за вислугою років ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 період навчання з 01.09.1990 по 03.06.1993 в Черкаському медичному училищі за спеціальністю сестринська справа з присвоєнням кваліфікації медична сестра, період роботи на посаді медичної сестри з 12.10.2017 по 30.09.2021 та призначити пенсію за вислугою років з 13.03.2023 на підставі пункту е статті 55 закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог представниця позивачки зазначила, що на виконання рішення суду від 04.07.2023 у справі № 580/2662/23 відповідач повторно розглянув заяву позивачки від 13.03.2023 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, однак рішенням від 14.08.2023 № 77 відмовив у призначенні такої пенсії з підстав недостатності необхідного стажу для призначення пенсії.

Представниця позивачки зазначає, що відповідач не зарахував до стажу роботи позивачки, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, період навчання за спеціальністю 2 роки 9 місяців 03 дні та період роботи на посаді медичної сестри з 12.10.2017 по 30.09.2021 3 роки 11 місяців 19 днів. При цьому представниця вказує, що вислуга років позивачки станом на 30.09.2021 складає 30 років 11 місяців 25 днів, що дає право позивачці на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Ухвалою від 24.01.2024 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

13.03.2023 позивачка звернулась до органу пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням від 17.03.2023 № 77 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України № 1788-ХІІ.

Рішенням від 04.07.2023 у справі № 580/2662/23 Черкаський окружний адміністративний суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.03.2023 № 77 та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2023 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

На виконання вказаного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області рішенням від 14.08.2023 № 77 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України № 1788-ХІІ, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

У рішенні відповідач зазначив, що згідно поданих документів та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж заявниці складає 32 років 1 місяць 24 днів. Розглянувши повторно заяву на призначення пенсії за вислугу років від 13.03.2023 з урахуванням висновків згідно з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі № 580/2662/23 та на виконання даного рішення суду, до спеціального стажу заявниці зараховано період роботи на посадах медичного працівника закладів охорони здоров`я з 05.07.1993 по 11.10.2017, що складає 24 роки 3 місяці 3 дні, що є не достатнім для призначення пенсії за вислугу років. До спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи заявниці після 11.10.2017, тобто з 12.10.2017 по 30.09.2021, так як рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі № 580/2662/23 не містить відповідних зобов`язань щодо врахування даного періоду до спеціального стажу заявниці. А також, рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 не визнає неконституційним положення п.2-1 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до яких спеціальний стаж для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій (11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення має становити не менше 25 років для працівників охорони здоров`я та освіти.

Рішення Головного управління про відмову в призначенні пенсії за вислугою років позивачка вважає протиправним, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулась до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 7 Закону України Про пенсійне забезпечення звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції до 02.03.2015) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (далі Закон № 213-VIII) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту е вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі Закон № 911-VIII) внесені зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема у пункті е в абзаці першому слова незалежно від віку замінено словами та цифрами після досягнення 55 років і; доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим.

Отже, пункт е у зазначеній редакції визначав, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Рішенням від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту а статті 54, статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Конституційний Суд України вказав, що положення п. а ст. 54, ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п. а ст. 54 Закону України Про пенсійне забезпечення, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах е, ж ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст. ст. 1, 3, ч. 3 ст. 22, ст. 46 Основного Закону України.

Також, Конституційний Суд України зазначив, що положення п. а ст. 54, ст. 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту а статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням ст. ст. 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 положення п. а ст. 54, ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто зазначені положення Закону України Про пенсійне забезпечення № 1788 втратили чинність з 4 червня 2019 року.

Отже, з 4 червня 2019 року при призначенні пенсії за віком необхідно керуватися статтею 55 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, чинній до внесення до неї змін Законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, які визнано неконституційними.

Враховуючи вищевикладені обставини, на день звернення позивачки із заявою від 13.03.2023 про призначення пенсії за вислугу років, п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачав, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з тим, відповідач відмовив в призначенні пенсії позивачці посилаючись на те, що рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 не визнає неконституційним положення пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зарахувавши до спеціального стажу позивачки лише період роботи з 05.07.1993 по 11.10.2017, тобто 24 роки 3 місяці 3 дні, що є меншим за необхідні 25 років.

Надавши оцінку вказаним посиланням, суд зазначає, що Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року Розділ XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Тобто вказаною нормою лише збережено гарантії пенсійного забезпечення певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.

Крім того, вказаною нормою не було внесено жодних змін до статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, а тому остання підлягає застосуванню саме у редакції, яка відновлена за рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року, а саме у редакції, якою визначено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Виходячи із засад розумності та справедливості та в силу ст. 69 Закону України Про Конституційний Суд України суд враховує висновки Конституційного Суду України викладені у рішенні № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року.

У спірних правовідносинах слід звернути увагу на принцип правової визначеності, як один із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.

Неврахування відповідачем у спірних правовідносинах норм п. е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, у редакції чинній до внесення до неї змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII, не відповідає принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч. 2 ст. 19, ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Суд встановив, що відповідно до Диплому серії РТ № 904689 від 03.06.1993 (а.с. 31) позивачка у період з 01.09.1990 по 03.06.1993 навчалась в Черкаському медичному училищі за спеціальністю сестринська справа з присвоєнням кваліфікації - медична сестра.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України Про професійну (професійно-технічну) освіту від 10.02.1998 № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

З огляду на зазначене, період навчання позивачки за спеціальністю сестринська справа з 01.09.1990 по 03.06.1993 підлягає зарахуванню до спеціального стажу, оскільки остання закінчила навчання 03.06.1993, а на роботу медсестрою відділення новонароджених зарахована з 05.07.1993 (згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , а.с. 28), тобто перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією становить менше трьох місяців.

Крім того, записами в трудовій книжці НОМЕР_1 підтверджується період роботи позивачки на посаді медичної сестри з 12.10.2017 по 30.09.2021 у комунальному закладі Черкаський обласний центр планування сім`ї та репродукції людини Черкаської обласної ради, в подальшому реорганізований шляхом перетворення у КНП Черкаський обласний центр планування сім`ї та репродукції людини Черкаської обласної ради.

Таким чином, спеціальний стаж позивачки складає 30 років 11 місяців 24 дні.

Отже на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років, позивачка мала право на призначення такої пенсії відповідно до пункту е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, оскільки обсяг її спеціального стажу перевищує обсяг необхідного, що дає право на таку пенсію.

З урахуванням зазначеного рішення відповідача від 77 від 14.08.2023 є протиправним.

Нормативно-правовим актом, яким у цьому випадку регулюються умови призначення пенсії за вислугу років є Закон України Про пенсійне забезпечення, зокрема п. е ст. 55.

Враховуючі визначені цією нормою підстави та умови призначення пенсії за вислугу років, а також наявність у позивачки усіх необхідних умов для призначення пенсії достатнього обсягу спеціального стажу, суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у цьому випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.

Отже, ефективним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачці пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, зарахувавши до спеціального стажу, який дає право виходу на пенсію за вислугою років період навчання з 01.09.1990 по 03.06.1993 в Черкаському медичному училищі, а також періоду роботи на посаді медичної сестри з 12.10.2017 по 30.09.2021.

Щодо дати з якої позивачка набула право на призначення пенсії, суд врахував таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Вказаним приписам кореспондують також положення ст. 83 Закону України Про пенсійне забезпечення, відповідно до якої, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Суд встановив, що із заявою про призначення пенсії позивачка звернулась до пенсійного органу 13.03.2023, у зв`язку із чим, суд доходить висновку, що пенсія за вислугу років має бути призначена із дати звернення, тобто із 13.03.2023.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивачки є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 77 від 14.08.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняти рішення про призначення з 13.03.2023 ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту е статті 55 закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, зарахувавши до спеціального стажу, який дає право виходу на пенсію за вислугу років періоду навчання з 01.09.1990 по 03.06.1993 в Черкаському медичному училищі, а також періоду роботи на посаді медичної сестри з 12.10.2017 по 30.09.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивачка ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 23.02.2024.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК