Справа № 120/12447/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 лютого 2024 р. Справа № 120/12447/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

14.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що наказом №80о/с від 31.05.2021 року його звільнено з посади оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області з 31.05.2021 року за власним бажанням.

Вказав, що у червні 2023 року звернувся до відповідача із заявою про надання інформації про нараховане грошове забезпечення за період з 13.02.2018 року по 31.05.2021 року.

З листа №29/А-61 від 26.06.2023 року позивачу стало відомо, що за період з 05.06.2018 року по 31.05.2021 року відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась надбавка до посадового окладу за проходження служби в умовах режимних обмежень.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду 21.08.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк, з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформленої у відповідності до статті 167 КАС України, із наданням відповідних доказів поважності причин пропуску такого строку.

31.08.2023 року на виконання вимог ухвали суду позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 07.09.2023 року строк звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 визнано таким, що не пропущений, прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

27.09.2023 року та 28.09.2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що у період з 12.02.2018 року по 04.01.2021 року позивач проходив службу у Мурованокуриловецькому відділенні поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції, з 04.01.2021 року по 31.05.2021 року - проходив службу у Жмеринському районному відділі поліції Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції та, відповідно до своїх функціональних обов`язків, мав допуск до державної таємниці по формі 2 з 05.06.2018 року по 16.12.2021 року.

Вказав, що для отримання надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, особа не тільки повинна проходити службу в умовах режимних обмежень, а й за своїми функціональними обов`язками повинна постійно працювати з відомостями, що становлять державну таємницю - займатись розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів та інших матеріальних носіїв секретної інформації.

Крім цього зазначив, що до управління не надходило мотивованих рапортів щодо встановлення надбавки ОСОБА_1 за роботу в умовах режимних обмежень.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

06.10.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

02.11.2023 року на адресу суду надійшла заява позивача про визнання відзиву на позовну заяву неналежним та поданим з порушенням процесуального строку на його подання.

Визначаючись щодо поданої заяви позивачем суд зазначає, що статтею 162 КАС України передбачено загальні вимоги до відзиву на позовну заяву. Крім цього, подання відзиву на позовну заяву є правом, а не обов`язком відповідача.

Суд зауважує, що положеннями КАС України не передбачено такої процесуальної дії, як визнання відзиву неналежним з підстав незгоди позивача із його оформленням, формулюванням його змісту або викладеними у ньому обставинами.

Разом з тим, у випадку незгоди із відзивом на позовну заяву, позивач не позбавлений права подати відповідь на відзив.

Щодо тверджень позивача про порушення відповідачем процесуального строку на подання відзиву суд зазначає, що ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 07.09.2023 року, крім іншого, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов із поясненнями по суті заявлених вимог.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, ухвала суду про відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету відповідача 11.09.2023 року о 15:33 року.

Суд зауважує, що частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи, що відзив на позовну заяву надійшов на адресу суду 27.09.2023 року, з метою надання стороні відповідача можливості висловити свою позицію щодо заявлених позовних вимог та з метою повного з`ясування обставин справи, суд вважає за можливе прийняти до розгляду відзив на позовну заяву.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області з 13.02.2018 року.

Наказом Головного управління Національної поліції України у Вінницькій області №80 о/с від 31.05.2021 року оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 31.05.2021 року згідно із пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням).

У червні 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації про нараховане грошове забезпечення за період з 13.02.2018 року по 31.05.2021 року.

З листа №29/А-61 від 26.06.2023 року позивачу стало відомо, що за період з 05.06.2018 року по 31.05.2021 року відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась надбавка до посадового окладу за проходження служби в умовах режимних обмежень.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулюються Законом України "Про державну таємницю" №3855-XII від 21.01.1994 року.

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про державну таємницю" державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою.

Частиною 1 статті 20 Закону України "Про державну таємницю" визначено, що державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації мають право провадити діяльність, пов`язану з державною таємницею, після надання їм Службою безпеки України спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею.

Відповідно до приписів статті 22 Закону України "Про державну таємницю" залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років.

Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 7 статті 22 Закону України "Про державну таємницю" надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Статтею 30 Закону України "Про державну таємницю" передбачено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розмір та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень) визначає Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №414 від 15.06.1994 р. (далі - Положення №414).

Згідно з пунктом 2 Положення №414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості" - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці (пункт 5 Положення №414).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11.11.2015 року "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - постанова №988) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Кабінетом Міністрів України постановлено виплачувати надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірах та порядку, визначених законодавством (підпункт 2 пункту 5 постанови №988).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 від 06.04.2016 року затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які, зокрема, визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 11 розділу 1 Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення. Виплата одноразових додаткових видів грошового забезпечення здійснюється, якщо звернення про їх отримання надійшли до закінчення трьох років з дня виникнення права на їх отримання.

Згідно з пунктом 7 розділу II Порядку №260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови надання йому допуску та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Таким чином, за роботу в умовах режимних обмежень, зокрема з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності "Таємно" та "Цілком таємно", поліцейським встановлюється надбавка, у визначеному розмірі. При цьому, установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови їх призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад відповідного органу поліції, перебування на яких потребує оформлення та надання допуску до державної таємниці.

Судом встановлено, що розпорядженням Управління Служби безпеки України у Вінницькій області №65 від 05.06.2018 року позивачу надано допуск до державної таємниці за формою 2.

Наказом Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №4-Д від 03.02.2021 року позивачу надано доступ до інформації з грифом секретності "Таємно" та "Цілком таємно", за посадою.

Наказом Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №11-Д від 01.06.2021 року доступ до інформації з грифом секретності "Таємно" та "Цілком таємно" припинено, у зв`язку із звільненням з органів Національної поліції України.

На переконання позивача, у період з 05.06.2018 року по 31.05.2021 року відповідачем протиправно не нараховувалась та не виплачувалась надбавка до посадового окладу за проходження служби в умовах режимних обмежень.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечується сторонами, за період служби позивача йому не встановлювалася надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень.

Разом з тим, матеріали справи не містять документів, необхідних для призначення позивачеві такої надбавки та включення її до грошового забезпечення (мотивованого рапорту щодо встановлення надбавки позивачу за роботу в умовах режимних обмежень).

Крім цього, представником відповідача у відзиві на позовну заяву підтверджується, що мотивованих рапортів щодо встановлення надбавки позивачу за роботу в умовах режимних обмежень від керівництва Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на адресу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області не надходило.

Таким чином, на підтвердження доводів щодо системної роботи в умовах режимних обмежень позивачем не надано доказів, а саме копії вмотивованих рапортів (подань), наказів про встановлення йому надбавки до посадового окладу в розмірі 10 % за роботу в умовах режимних обмежень за період служби в Головному управління Національної поліції у Вінницькій області, оскільки такі, як встановлено під час розгляду справи, не готувались та не подавались.

Враховуючи те, що до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області не надходило мотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, погодженого з режимно-секретним підрозділом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, щодо встановлення надбавки позивачу за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 % відповідно до пункту 7 розділу II Порядку №260, у Головного управління Національної поліції у Вінницькій області не було підстав для прийняття наказу про встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень та її виплати позивачу за роботу з режимними обмеженнями за період роботи з 05.06.2018 року по 31.05.2021 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 07.08.2019 року у справі №820/5122/17 від 24.10.2018 року у справі №820/1033/17.

Суд звертає увагу, що за період проходження служби в поліції на займаних посадах позивачем не здійснено заходів щодо з`ясування питань про встановлення та виплату йому надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, а також не надано доказів оскарження таких дій.

При цьому, позивач помилково ототожнив сам факт допуску до роботи в умовах режимних обмежень із постійною роботою з відомостями (документами), що становлять відповідну державну таємницю. Відсутність фактів такої системної роботи позивача з розроблення, виготовлення, обліку, зберігання використання документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації та приймання рішень з цих питань або здійснення постійного контролю за станом охорони державної таємниці виключає право позивача на такі надбавки до грошового забезпечення.

Таким чином, відсутність вмотивованих рапортів керівників структурних підрозділів відповідного органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу не може свідчити про системність роботи особи з розроблення, виготовлення, обліку, зберігання використання документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, в розумінні вимог статті 30 Закону України "Про державну таємницю" та пункту 5 Положення №414 та про наявність права на встановлення йому щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10% від посадового окладу за цей період.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що наявність у позивача допуску та доступу до державної таємниці не є безумовною підставою для встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень та не підтверджує факт постійної роботи із секретною інформацією або її носіями.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович