Справа № 380/3512/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/3512/22 пров. № А/857/26061/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року, ухвалене суддею Сидор Н.Т. у м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 380/3512/22 адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2020 по 03.01.2022;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 24.01.2020 по 03.01.2022.

26 грудня 2023 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив.

Стягнув з НОМЕР_2 прикордонного Карпатського загону (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки виплати при звільненні у сумі 154 134 гривні 30 коп.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 гривні 40 копійок.

Приймаючи це рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та застосував принцип співмірності, виходячи із середньозважених ставок довгострокового кредиту в національній валюті для фізичних осіб.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що норми трудового законодавства не застосовуються до військовослужбовців, правовий статус яких визначений спеціальним законодавством. Крім того, будь-які видатки, відповідач вправі здійснювати в межах бюджетних асигнувань на відповідні цілі. Також відповідач зауважує, що позивач пропустив строк звернення до суду із цим позовом.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 .

З 23.01.2020 року позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення.

16.12.2020 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі № 380/5988/20, яким, зокрема, зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2013 -2019 роки, винагороду за бойове чергування за період з 2013 року по 01.03.2018, доплату компенсації за неотримане речове майно та надбавку за кваліфікацію за період з 2009 року по 01.03.2018.

На виконання цього рішення суду відповідач виплатив позивачу вказані виплати 04.01.2022 року в сумі 75783,20 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено те, що, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 346 КАС України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

Отже, за наявності висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, норми права необхідно застосовувати з врахуванням таких висновків.

При необхідності застосування норм права інакше, ніж це викладено в рішенні Великої Палати суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яка за результатами розгляду справи приймає рішення про відступлення від попереднього висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

З приводу застосування ст. 117 КЗпП України, Велика Палата виклала висновки у справах № 761/9584/15-ц (постанова від 26 червня 2019 року) та № 821/1083/17 (постанова від 26 лютого 2020 року).

Так, Верховний Суд вказав, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд, за певних умов, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду, встановивши певні критерії, які враховуються при зменшенні розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, не визначила єдиної формули для обчислення суми, яка підлягає стягненню у випадку зменшення розміру відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зважаючи на вказані вище критерії, при визначенні розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, апеляційний суд виходить з наступного.

Апеляційний суд встановив те, що розмір простроченої заборгованості становить 75783,20 грн. і складається з компенсації за невикористану додаткову відпустку, винагороду за бойове чергування, доплату компенсації за неотримане речове майно та надбавку за кваліфікацію.

Відповідач виплатив позивачу прострочену заборгованість 04.01.2022 року.

Отже, період затримки розрахунку при звільненні тривав з 24.01.2020 року по 03.01.2022 року, а саме 711 календарних днів.

Тривалість такого періоду, з моменту порушення права працівника (24.01.2020 року) і до моменту відновлення порушеного права (03.01.2022 року), пов`язана з із наявністю судового спору про право на отримання та розмір компенсації за невикористану додаткову відпустку, винагороду за бойове чергування, доплату компенсації за неотримане речове майно та надбавку за кваліфікацію.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що ст. 117 КЗпП України не ставить в залежність розмір відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні від ймовірного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні.

Враховуючи те, що позивач не визначив ймовірний розмір майнових втрат, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, і чинним законодавством не встановлено порядку проведення відповідного розрахунку, апеляційний суд позбавлений можливості оцінити обставини, що стосуються ймовірних майнових втрат позивача, в тому числі порівняти ймовірні майнові втрати позивача із заявленою позивачем до стягнення сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та невиплаченою своєчасно частиною грошового забезпечення.

Щодо дій працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, апеляційний суд звертає увагу на те, що порушення права позивача на своєчасний розрахунок при звільненні тривало з 24.01.2020 року по 03.01.2022 року, тобто близько двох років, внаслідок протиправних дій відповідача.

З огляду на встановлені судом обставини, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пп. «л» п. 1 розділу І Порядку № 100 у випадках, коли, згідно з чинним законодавством, виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати застосовується цей Порядок.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100, середня заробітна плата у вищевказаних випадках обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Враховуючи те, що розрахунок при звільненні проведено з позивачем у листопаді 2019 року, середня заробітна плата позивача, з метою розрахунку середньої заробітної плати для проведення виплат, на підставі ст. 117 КЗпП України, обчислюється, виходячи з виплат за вересень та жовтень 2019 року.

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100, при обчисленні середньої заробітної плати, враховуються всі суми нарахованої заробітної плати, згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до розділу IV Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. (абз. 1 п. 8).

При цьому, Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України від 07.06.2018 року № 260 (абзац 2 пункт 7 розділ І), передбачено те, що грошове забезпечення військовослужбовців обраховується та виплачується, виходячи з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Суд першої інстанції встановив те, що середньоденний заробіток позивача становить 639,72 грн. Апеляційний суд перевірив цей розрахунок та вважає його вірним.

Як зазначено вище, розрахунковим періодом для позивача є період з 24.01.2020 року по 03.01.2022 року.

Апеляційний суд встановив те, що кількість календарних днів у цьому періоді є 711.

Отже, розмір середньої заробітної плати за цей період, становить 454840,92 грн. (711х639,22=454840,92 грн.).

Враховуючи обставини цієї справи апеляційний суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із істотності частки простроченої заборгованості в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні.

У цій справі розмір простроченої заборгованості становить 75783,20 грн., а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 454840,92 грн.

Провівши відповідні розрахунки, апеляційний суд встановив, що частка простроченої заборгованості становить 16,66% (75783,20/454840,92х 100 = 16,66%). Середньоденний заробіток, з урахуванням обчисленого вище відсотку 106,49 грн. (639,22 х 16,66/100 = 106,49).

Отже, середньоденний заробіток, обчислений з урахуванням істотності частки простроченої заборгованості, за час затримки розрахунку при звільненні, становить 75714,39 грн. (106,49 х 711 = 75714,39).

Такий підхід застосований Верховним Судом в постанові від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18.

Апеляційний суд, виходячи з принципу пропорційності, вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача на його користь 75714,39 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, суд першої інстанції, при визначенні компенсації за час затримки розрахунку при звільненні не врахував підхід застосований Верховним Судому постанові від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18.

Отже, адміністративний позов необхідно задовольнити частково, шляхом стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 75714,39 гривень.

Що стосується доводів відповідача з приводу пропущення позивачем строку звернення до суду, то апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 121 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 121 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 5 статті 121 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У постанові від 09 січня 2024 року по справі № 620/3102/20 Верховний Суд зробив висновок, що у справах за позовами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, необхідно застосовувати місячний строк звернення до суду, передбачений частиною 5 статті 121 КАС України, який обчислюється з моменту виплати заборгованого грошового забезпечення.

Апеляційний суд встановив те, що з 24.01.2020 року позивач виключений зі списків військової частини та всіх видів забезпечення. 04.01.2022 року відповідач виплатив позивачу недоплачене грошове забезпечення за час служби в сумі 75783,20 грн.

Отже, про порушення свого права позивач дізнався 04.01.2022 року.

Із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся 03.02.2022 року.

Таким чином, позивач не пропустив строк звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на наведені вище міркування, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення адміністративного позову.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд встановив, що позивач за подання позову сплатив 992,40 грн., як за одну немайнову вимогу.

Водночас, позов у цій справі є майновим. Сума судового збору, виходячи із задоволеної суми становить, 992,40 грн. (1% від суми, але не менше, як 0,4 розміру прожиткового мінімуму)

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 7 прикордонного Карпатського загону (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року в справі № 380/3512/22 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з НОМЕР_2 прикордонного Карпатського загону (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 75714,39 гривень (сімдесят п`ять тисяч сімсот чотирнадцять гривень 39 копійок).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 21.02.2024 року