Справа № 758/10585/20
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2023-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, про зобов`язання виплатити моральну шкоду

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі за текстом - відповідач), про зобов`язання виплатити моральну шкоду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є ветераном праці, постраждалим від ЧАЕС 4 категорії та пенсіонером органів внутрішніх справ України з 2008 року, пенсія йому призначена відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Звільнений позивав був через хворобу згідно наказу ГУ МВС України в Київській області № 358 о/с від 30.06.2008 року та продовжує хворіти.

У травні 2017 року ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області подано до відповідача його нову довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 29.05.2017 року № П-477. Водночас, відомості щодо зміни розміру грошового забезпечення відповідачем взяті до уваги не були, перерахунок пенсії, починаючи з 01.01.2016 не проведено та відмовлено позивачу у проведенні такого перерахунку з підстав недостатності асигнувань. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.07.2018 року по справі № 381/4546/17 позов позивача було задоволено.

27 березня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням 5% через звільнення через хворобу. рішенням суду по справі №810/2383/18 позов задоволено 08.08.2018 року. Виконуючи рішення суду відповідач неправильно нарахував позивачу пенсію (щомісячна неоплачена пенсії 51,02 грн.) та звернувся до відповідача із заявою № 122/0-01 від 21.01.2019 року, на що листом від 18.02.2019 року отримав відповідь про те, що це програмна помилка. Відповідач своїм листом № 3481/0-10 від 25.02.2019 року приніс вибачення за ситуацію що склалась.

19 березня 2019 року позивач знову звернувся до відповідача про виплату йому компенсації через втрату доходів, в зв`язку з несвоєчасним перерахунком пенсії, на що знову відповідач відмовив. Рішенням суду по справі № 320/1304/19 позов задоволено 19.06.2019 року.

01 липня 2019 року на звернення позивача щодо індексації пенсії, йому було відмовлено. Рішенням суду по справі № 320/3167/19 позов задоволено 03.10.2019 року.

01 жовтня 2019 року позивач звернувся до відповідача з проханням починаючи з 01.03.2019 року та щорічно перераховувати та виплачувати йому індексацію пенсії відповідно до статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", враховуючи коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні. Відповідач знову відмовив, Рішенням суду по справі № 320/6304/19 позов задоволено 03.01.2020 року.

Відповідно до Рішення суду по справі № 381/4546/17 вирішено: «Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 640 грн. По справі № 810/2383/18 Рішенням суду зобов`язано ГУ ПФУ повернути позивачу 704,80 грн, по справі № 320/1304/19 Рішенням суду було стягнуто 768,40 грн, по справі № 320/3167/19 - 768,40 грн. Таким чином, держава в особі відповідача заборгувала позивачу повернення судового збору в сумі 2 881,60 грн.

На звернення до відповідача про повернення коштів отримано відповідь: «Згідно з п.29 п.1 ст.116 Бюджетного кодексу України здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень, або їх перевищення всупереч цьому кодексу чи Державному бюджету України, є порушенням бюджетного законодавства. Виплата може бути здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України».

Позивач звертає увагу суду на лист відповідача № 1000-0507-8/26661 від 08.04.2020 року, в якому останній повідомив, що відповідно до інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету (КЕКВ 2800) здійснюються видатки, у тому числі: 9) відшкодування моральних збитків та майнової шкоди юридичним та фізичним особам згідно з рішенням суду та судових витрат.

20 червня 2019 року Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду зобов`язано ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області виготовити та направити до відповідача нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача для перерахунку пенсії, що ним і було зроблено. На звернення позивача щодо перерахунку пенсії за новою довідкою відповідач знову відмовив. Рішенням суду по справі № 320/5317/19 від 03.02.2020 року позов задоволено, але відповідач подав апеляцію і знайшов кошти на сплату судового збору, хоча на відшкодування позивачу повернення судового збору коштів немає. Постановою Шостого апеляційного суду від 08.07.2020 року зобов`язано відповідача перерахувати позивачу пенсію з 01.01.2016 року.

По справі № 320/1304/19 рішення вступило в законну силу 19.09.2019 року, а виплата почалась з січня 2020 року завдяки втручанню Директора департаменту пенсійного забезпечення центрального апарату Пенсійного Фонду України Охріменко О.В. у якої позивач був на особистому прийомі 27.11.2019 року після того, як відповідач на звернення позивача ВЕБ-28000- Ф-С-19-032033 від 17.10.2019 року, ВЕБ-10001-Ф-С-20-001642 від 13.01.2020 року, відмовляв у виплаті.

По справі № 320/3167/19 рішення вступило в законну силу 09.12.2019, але станом на 20.09.2020 року рішення так і не виконано, не дивлячись на те що позивач в своїх зверненнях: ВЕБ-10001-Ф-С-038452 від 14.12.2019 року, ВЕБ-Ф-С-20-001825 від 14.01.2020 року, ВЕБ-10001-Ф-С-20-009875 від 26.02.2020 року, ВЕБ-10001- Ф-С-20-016679 від 05.04.2020 року, ВЕБ-10001-Ф-С-20-025331 від 06.05.2020 року, вказував на порушення співробітниками відповідача чинного законодавства.

01.07.2020 року позивач звернувся до суду з заявою про встановлення судового контролю щодо виконання судового Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 у справі №320/3167/19, в якій попросив суд відповідно до ст.382 КАС України зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у зв`язку з тим, що вказане рішення відповідачем не виконується. 10 липня 2020 року суд зазначив: «Встановити для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області строк для надання суду звіту про виконання судового рішення від 03.10.2019 в адміністративній справі №320/3167/19 із наданням суду доказів, що підтверджують виконання судового рішення, - протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали суду».

І знову з боку відповідача 20.08.2020 року подана апеляція без сплати судового збору та Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду про залишення скарги без руху, затягуючи час виконання рішення суду.

14 серпня 2020 року на останній запит позивача до відповідача щодо нарахування індексації згідно рішення суду відповідач надіслав лист з розрахунком старої пенсії. В своєму листі відповідач зазначає, що інформація щодо виконання рішення суду надано листом від 25.06.2020 року.

24 жовтня 2019 року на нервовому підґрунті через невиконання рішення суду щодо перерахунку пенсії у позивача загострився псоріаз, що може свідчить про заподіяння йому моральної шкоди. Лікування даної хвороби дуже дороге.

06.06.2020 року на ґрунті переживань щодо невиконання рішень судів (рішення 320/3167/19 та 320/6304/19) у позивача знову загострилась псоріатрична артропатія і позивач не міг ходити. Оскільки, це був вихідний день, позивач був змушений звертатись за хірургічним втручанням до приватного травматолога, сплативши значні кошти за ліки та операцію.

Бездіяльністю відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала в суттєвих емоційних стражданнях, які викликали підвищення кров`яного тиску, безсоння, головний біль.

Протиправні дії відповідача відобразились у свідомості позивача в формі негативних відчуттів (фізичних страждань) та переживань (душевних страждань). У зв`язку з цим, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

До суду надійшов відзив відповідача, в обґрунтування якого зазначено, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідач діє на підставі положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 № 28-2.

Пунктом 2 даного Положення визначається, що у своїй діяльності управління керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В ст. 1167 ЦК України зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (надалі за текстом - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають, наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в - заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що подала позовну заяву до суду.

За змістом ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення.

Судом встановлено, що позивач не вказує чітко в чому саме полягає моральна шкода, яка передбачена ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди (20 000 грн), а також не надав жодних доказів, що підтверджують заподіяння саме відповідачем моральної шкоди.

Таким чином, позовна вимога відшкодувати моральну шкоду є необґрунтованою та належним чином невмотивованою. Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості. Суд звертає увагу, що законодавством про пенсійне забезпечення відшкодування моральної шкоди не передбачено. моральна шкода з пенсійного органу може бути стягнута лише у разі, якщо це передбачено спеціальними законами. Таку ж правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України у справі № К-33851/06 (Постанова від 05.02.2009).

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, ухвалене з дотриманням норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, та з урахуванням норм чинного законодавства.

Враховуючи те, що суду не надано доказів, якими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 132, 134, 241-251 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, про зобов`язання виплатити моральну шкоду - відмовити;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київський області (адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 40, );

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Гребенюк