Справа № 400/10572/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/10572/23

Головуючий в 1 інстанції: Горлдієнко Т.О.

Дата і місце ухвалення 10.11.2023р., м.Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 06 квітня 2021 року № 0-1405, № 0-1405 та податкове повідомлення-рішення № 0-1405 в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 25 254,61 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 06 квітня 2021 № 0-1405, № 0-1405, № 0-1405 частково суму 25 254,61 грн.(двадцять п`ять тисяч двісті п`ятдесят чотири грн.61 коп).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В поданій апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що згідно вимог пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а об`єктом оподаткування відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Кодексу, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Апелянт посилався на те, що згідно ІКС «Податковий Блок» за ОСОБА_1 рахуються наступні об`єкти нерухомого майна:

- квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 21,8 кв. метрів. Право власності зареєстровано 18.12.2006 згідно договору купівлі-продажу від 06.12.2006 № 6351;

- квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 67,7 кв. метрів. Право власності зареєстровано 18.12.2006 згідно договору купівлі-продажу від 06.12.2006 № 6351;

- квартира за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 550,2 кв. метрів. Право власності зареєстровано 18.10.2007 згідно договору купівлі-продажу від 18.10.2006 № 1806.

Керуючись зазначеним та на виконання пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Кодексу, Головним управлінням ДПС у Миколаївській області сформовані спірні податкові повідомлення-рішення форми «Ф».

Апелянт вказував на те, що оскільки заяв від ОСОБА_1 на проведення звірки щодо об`єктів нерухомого майна не надходило, зміни до ІКС «Податковий Блок» не вносились та податок нараховувався кожного року згідно діючого законодавства.

З огляду на викладене апелянт вважає, що податкові повідомлення-рішення від 06.04.2021 №0-1405, №0-1405 та №0-1405 прийняті у повній відповідності до вимог чинного законодавства України, а тому підстави для скасування відповідних податкових повідомлень-рішень відсутні.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Судом першої інстанції встановлено, що 06 квітня 2021 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення форми «Ф»:

- № 0-1405, яким позивачу визначені податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізособами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік на суму 319,75 грн. за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 67,70 кв. м.;

№ 0-1405, яким позивачу визначені податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізособами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік на суму 102,96 грн. за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 21,80 кв. м.;

№ 0-1405, яким позивачу визначені податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуване фізособами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік на суму 27 598,59 грн. за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 550.20 кв. м.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями рішеннями, позивач оскаржив їх до суду першої інстанції.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував на те, що об`єкти нерухомості за адресами: АДРЕСА_2 , загальною площею 67,70 кв. м. та АДРЕСА_1 , загальною площею 67,70 кв. м. станом на 2020 рік, за який йому нараховано податкові зобов`язання не перебували у його власності. Оскільки були продані іншим особам у 2013 та 2014 роках відповідно. Крім того позивач вказав, що з 21.02.2020 року він не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 550.20 кв. м., а тому визначення йому податкового зобов`язання за весь 2020 рік є протиправним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Відповідно до пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За положеннями пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

В свою чергу, нормами підпункту 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Порядок обчислення суми податку встановлений п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України.

Так, згідно п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 ст. 266 ПК України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до п.п. 266.7.4 п. 266.7 ст. 266 ПК України, органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

З наявної в матеріалах справи інформаційної електронної довідки № 343291714 від 17.08.2023 року судом встановлено, що згідно актуальної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 17.08.2023 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 67.7 кв. м. передана у приватну власність ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 2109, виданого 29.10.2013, розмір частки 1/1 видавник: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Іскрицька Ганна Василівна.

Право власності за ОСОБА_2 зареєстровано 29.10.2013 року

Крім того, у інформаційній електронній довідці № 343293450 від 17.08.2023 року зазначено, що згідно актуальної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 17.08.2023 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 21.8 кв. м. на підставі договору купівлі-продажу серії та номер 501, виданого 28.08.2014 року, передана у приватну власність ОСОБА_3 , розмір частки 1/1 видавник: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Бєлік Т.М.

Державна реєстрація права власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 відбулась 28.08.2014 року.

З огляду на зазначене суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_1 у періоді, за який йому контролюючим органом визначені податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, а саме, у 2020 році, не був власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а тому не є платником вказаного податку.

Зважаючи на зазначене податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 06.04.2021 року № 0-1405 та № 0-1405 є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 06.04.2021 року № 0-1405, яке оскаржується позивачем в частині визначення податкового зобов`язання на суму 25 254,61 грн., слід зазначити наступне:

Відповідно до інформаційної електронної довідки № 330421984 від 27.04.2023 року, згідно актуальної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 21 лютого 2020 року за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛІОС» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Підставою для набуття права власності є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціону) серія та номер 29 видане 21.02.2020 року (видавник приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Свіржевська Т.Б.).

Таким чином, з 21.02.2020 року ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_4 .

Згідно п.п. 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 ПК України, у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності (п.п. 266.8.2 п. 266.8 ст. 266 ПК України).

Таким чином, з огляду на положення п.п. 266.8.1 п. 266.8 ст. 266 ПК України, нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_5 мало бути здійснено лише за період з 01.01.2020 року по 31.01.2020 року, а не за весь 2020 рік.

Зважаючи на зазначене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 06.04.2021 року № 0-1405 в частині визначення податкового зобов`язання на суму 25 254,61 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, Головне управління ДПС у Миколаївській області посилалось на те, що визначення позивачеві податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно здійснювалось на підставі відомостей, які містяться в інформаційній системі «Податковий блок», а тому, зважаючи на відсутність звернення позивача із заявою про проведення звірки, таке нарахування проведено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів вважає вказані доводи безпідставними та необґрунтованими, з огляду на те, що положеннями підпункту 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України чітко передбачено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Положеннями ПК України не передбачена можливість обчислення податку на нерухоме майно на підставі інформаційних систем податкового органу.

Таким чином контролюючим органом при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не було дотримано порядку обчислення податку на нерухоме майно, визначеного п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України, не були враховані актуальні відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно належності ОСОБА_1 у 2020 році на праві приватної власності нерухомого майна, що призвело до неправомірного визначення позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно.

Посилання апелянта на відсутність відповідної заяви позивача про проведення звірки також не приймається до уваги колегією суддів, з огляду на те, що за положеннями п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України, таке звернення з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних є правом платника податку, а не обов`язком. І відсутність такого звернення платника податків не звільняє контролюючий орган від обов`язку дотримуватись визначеного Податковим органом порядку обчислення податку на нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення судового рішення суду першої інстанції без змін та не оскарження позивачем вказаного рішення в частині відмови у стягнення судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат.

Зважаючи на те, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук