Справа № 320/6951/23
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6951/23 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у підготовці та поданні до Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України підготувати та направити до Пенсійного фонду України документи для призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вислуга років позивача станом на день звільнення з органів внутрішніх справ складала у календарному обчислені - 18 років 04 місяці 16 днів, а у пільговому обчисленні - 23 роки 10 місяців 13 днів, внаслідок чого, він звернувся до відповідача із заявою про підготовку та подання до Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262, однак Міністерство внутрішніх справ України відмовило йому в цьому в зв`язку із відсутністю у позивача календарної вислугу років для призначення пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у направленні до Пенсійного фонду України необхідних документів для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України підготувати та подати до Пенсійного фонду України необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 12 Закону України від 09.04,1992 № 2262-Х11 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.12.2023 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу відповідача до розгляду в порядку письмового провадження на 21.02.2024.

30.01.2024, під № 3543 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується відповідним паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 21.06.1996.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 31.12.2014 № 446 о/с, позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 24.02.2015 № 59 о/с, внесено зміни до наказу від 31.12.2014 № 446 о/с та визначено вважати вислугу років позивача на 31.12.2014 у календарному обчисленні 18 років 04 місяці 16 днів.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 12.03.2020 № 4 о/с лк, внесено доповнення до наказу від 31.12.2014 № 446 о/с та визначено вважати вислугу років позивача на 31.12.2014 у пільговому обчисленні 23 роки 10 місяців 13 днів.

22.11.2022 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із заявою, в якій просив підготувати необхідні документи та подання про призначення позивачу пенсії за вислугу років та направити його до Пенсійного фонду України.

Однак, листом від 25.11.2022 № Х-15641, відповідач повідомив позивачу, що згідно з п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років, зокрема зазначеним особам, звільненим зі служби в період з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року, призначається незалежно від їх віку за умови, що на день звільнення вони мають вислугу 22 календарних роки і більше.

Вислуга років, обчислена із зарахуванням окремих періодів у пільговому порядку, застосовується для визначення права на пенсію осіб, звільнених із служби до 01 жовтня 2011 року, а також обчислення розміру пенсії відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262.

Тобто, однією з умов для призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим із служби з 01.10.2011 та пізніше, є наявність відповідної календарної вислуги років у певний період часу, що передбачено саме Законом № 2262 (п. «а» ч. 1 ст. 12).

Як вбачається з заяви, календарна вислуга років позивача на момент звільнення зі служби (31.12.2014) складає 18 років 04 місяці 16 днів.

Вислуга років у календарному обчисленні - це період служби, який складається з відповідної кількості календарних років, де рік - це період протягом 12 місяців з будь-якої дати календаря (365 днів). Тому додаткове включення до календарної вислуги років пільгового обчислення окремих періодів служби повністю змінить поняття вислуги років у календарному обчисленні.

Також, оскільки позивач не має права на пенсію за вислугу років на умовах, визначених Законом, то для оформлення подання на пенсію за вислугу років та направлення його до органів Пенсійного фонду України законодавчі підстави в МВС відсутні.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що наявної у позивача вислуги років достатньо для направлення документів до ГУ ПФУ для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, позаяк, для призначення пенсій за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393". Орган, що направляє документи для призначення пенсії відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугу років, мотивуючи відмову відсутністю у позивача необхідної вислуги років у календарному обчисленні при цьому відповідач зобов`язаний обрахувати вислугу позивача у пільговому обчисленні.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк виходячи з норм Закону, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги, оскільки на день звільнення зі служби не має встановленої п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України № 2262-ХІІ, каленарної вислуги років. Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки керувався не нормами п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262, а лише практикоюВерховного Суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, врегульовані Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до приписів пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше.

Суд першої інстанції встановив, що позивач був звільнений зі служби 31.12.2014.

Згідно норм ч. 2 ст. 17 Закону № 2262-XII, до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Положеннями ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ, передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, яка визначає, які саме види служби зараховуються до вислуги років, та які саме види служби і в яких коефіцієнтах зараховуються на пільгових умовах.

Тож, з наведеного слідує, що саме Законом №2262-XII передбачено умови та порядок обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію, а з спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку. Така можливість передбачена Постановою № 393.

Слід звернути увагу на те, що висновок про застосування постанови № 393 при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії за вислугу років поліцейським, викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року в справі № 805/3923/18-а та у постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 750/9775/16-а.

Так, Верховний Суд дійшов висновку в справі № 480/4241/18, що в цілях Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393".

У даному випадку, вислуга років позивача, з урахуванням вислуги років на пільгових умовах, становить більше 23 років, що відповідає п. "а" статті 12 Закону № 2262, зокрема, у позивача станом на 31.12.2014 були наявні 18 років 04 місяці 16 днів вислуги у календарному обчисленні та у пільговому обчисленні - 23 роки 10 місяців 13 днів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення їм пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії та встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу Пенсійного фонду України.

З урахуванням правового висновку, наведеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що наявної у позивача вислуги років було достатньо для обов`язку відповідача направити документи до ГУ ПФУ для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. "а" ч. 1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ. Орган, що направляє документи для призначення пенсії відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, мотивуючи відмову відсутністю у позивача необхідної вислуги років у календарному обчисленні, при цьому відповідач зобов`язаний обрахувати вислугу позивача у пільговому обчисленні.

Таким чином, помилкове тлумачення та застосування відповідачем наведених положень законодавства призвело до порушення права позивача на призначення пенсії за вислугу років.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року (справа № 805/3923/18-а) відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 березня, 19 вересня 2018 року (справи № 295/6301/17, № 725/1959/17, відповідно) і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-ХІІ у частині призначення пенсії за вислугу років, дійшов висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-ХІІ. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку. Зазначене вище правове регулювання та висновки Верховного Суду у справі № 805/3923/18-а, дають змогу дійти висновку, що передбачена Порядком № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Подібні правові висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 19.10.2023 у справі № 520/12639/2020.

У частині посилань апелянта на те, що суд першої інстанції при вирішенні спору керувався не нормами Закону а лише практикою Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що це є не лише правом суду при розгляді спору, а й обов`язком за нормами ч. 5 ст. 242 КАС України.

Позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко