Справа № 520/15410/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 лютого 2024 р.Справа № 520/15410/23

Суддя Другого апеляційного адміністративного суду Мінаєва О.М., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про відвід складу суддів Другого апеляційного адміністративного суду Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В., Бартош Н.С. у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 року у справі 520/15410/23

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Другого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Подобайло З.Г., члени колегії: судді Присяжнюк О.В., Бартош Н.С., перебуває адміністративна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 року у справі №520/15410/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 року у справі №520/15410/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання відмовлено. Закінчено підготовку до розгляду адміністративної справи. Адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 у справі № 520/15410/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях про визнання протиправною та скасування постанови призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду.

20.02.2024 року до Другого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід складу суддів Другого апеляційного адміністративного суду Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В., Бартош Н.С. у справі №520/15410/23, в якій він просив задовольнити заявлений ним відвід складу суддів Другого апеляційного адміністративного суду Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В., Бартош Н.С. у справі №520/15410/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях про скасування постанови. Просив розглянути заяву про відвід суддів за відсутності позивача та його представника і направити судову справу для проведення автоматизованого розподілу справи для визначення нового складу суддів.

В обґрунтування поданої заяви посилався на те, що складом суддів йому було відмовлено в проведенні розгляду справи за апеляційною скаргою за його присутністю у судовому засіданні та проведення спільного огляду та дослідження ключового доказу, а саме: відео файл №2555МЕDIA.MP4, який залучено відповідачем. Зазначає, що незрозуміло яким шляхом відбудеться дослідження відео файлів та його відеовідтворення без позивача та сторін по справі? Яким чином суд встановить, що за кермом транспортного засобу перебуває зовсім інша людина, а не він? Яким шляхом судді апеляційної інстанції без участі власника автомобіля встановлять, що автомобіль не є його та він не має жодного відношення до даного автомобіля? Так як суд першої інстанції проігнорував елементарні норми закону, які б дозволи реалізувати всі наявні права позивача у справі і це не призвело б до того, щоб зазначити у рішенні суду (Іменем України) інформацію, яка не відповідає дійсності. Зазначав, що оскільки склад суду не виявив бажання його участі, то виникають сумніви у об`єктивності та неупередженість даного складу суду. Посилається на те, що незважаючи на норму ст.311 КАС України, законодавцем у приписах ч.3 ст.296 КАС України визначено переважне, абсолютне право участі у судовому засіданні особою, якою подається апеляційна скарга. Зазначає, що будь - який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений. Посилаючись на вимоги п.4 ч.1 ст.36 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ,4.XI.1950), ст.5 Конституції України просив задовольнити подану ним заяву про відвід.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2024 року визнано заявлений ОСОБА_1 відвід складу суддів Другого апеляційного адміністративного суду Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В., Бартош Н.С. у адміністративній справі №520/15410/23 необґрунтованим. Відповідно до статті 40 КАС України передано справу №520/15410/23 для вирішення питання про відвід іншим складом суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

Згідно ч.4 ст.40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч.8 ст.40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Згідно з ч.11 ст.40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи №520/15410/23 між суддями Другого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2024 року для вирішення питання про відвід визначено суддю Мінаєву О.М., яка не входить до складу суду, що розглядає справу.

На підставі ч.8 ст.40 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали даної справи, доводи, якими обґрунтовано заяву ОСОБА_1 про відвід складу суддів Другого апеляційного адміністративного суду Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В., Бартош Н.С. у адміністративній справі № 520/15410/23, суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для задоволення вказаної заяви, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, установлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді є презумпцією, поки не надано доказів протилежного.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення Європейського Суду з прав людини від 10 грудня 2009 року у справі "Мироненко і Мартенко проти України", заява №4785/02 та рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України", заява № 21722/11).

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

Відтак, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Особа яка подала заяву про відвід судді (суддів), повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді (суддів) у розгляді справи.

Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Не без того, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими. Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Наведене вище узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 19.06.2023 року у справі № 9901/400/21.

Як встановлено зі змісту заяви ОСОБА_1 про відвід складу суддів Другого апеляційного адміністративного суду Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В., Бартош Н.С. у адміністративній справі №520/15410/23, фактично зводяться до незгоди заявника з процесуальними рішеннями суду апеляційної інстанції, а саме щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про проведення судового засідання та призначення до апеляційного розгляду його апеляційної скарги в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду.

Згідно п.10 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Приписами статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує, у тому числі значення справи для сторін, категорію та складність справи, кількість сторін та інших учасників справи та чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес.

Враховуючи характер спірних відносин, склад учасників, предмет доказування та той факт, що розгляд справи не становить значний суспільний інтерес, дана справа відноситься до справ незначної складності (судом першої інстанції визнано, що дана справа належить до справ незначної складності)

Дана справа була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.6 ст.262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.310 КАС України апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

Приписами п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.262 КАС України передбачено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених ст.263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд зазначає, що в даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

В даному випадку бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої доводи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Наведене вище узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалах від 15.06.2021 року у справі №755/12623/19, від 17.02.2020 року у справі №815/209/18

Також Верховний Суд у постановах від 19.08.2020 року у справі №320/2567/19, від 31.03.2021 року у справі №640/18016/18 висловив правову позицію, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Суд зазначає, що оскільки апелянтом у даній справі оскаржується рішення суду першої інстанції у справі, яка у відповідності до положень статті 12 КАС України не відноситься до категорії справ, що підлягань розгляду виключно за правилами зального позовного провадження, тобто пріоритетним для цієї справи є швидке її вирішення, враховуючи те, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в апеляційній скарзі не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників, суд апеляційної інстанції зробив висновок в ухвалі Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2024 року про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про розгляд даної справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін.

В контексті наведеного вище, суд звертає увагу, що відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі по тексту- Конвенція), публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 року у справі "Axen v. Germany", заява № 8273/78, рішення від 25.04.2002 року "Varela Assalino contre le Portuga", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Окрім того, приписи КАС України передбачають, що участь сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції не є обов`язковою, оскільки повноваження вищих судових органів стосовно перегляду судових рішень мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Сторони мають можливість надати письмові пояснення, відзив на апеляційну скаргу.

Одночасно, суд звертає увагу, що положення ч.2 ст.311 КАС України надають суду апеляційної інстанції право призначити справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні, якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати саме у відкритому судовому порядку.

Суд вважає, що наведені ОСОБА_1 доводи в поданій ним заяві є необґрунтованими, безпідставними та такими, що жодним чином не свідчать про упередженість чи необ`єктивність складу суддів Другого апеляційного адміністративного суду Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В., Бартош Н.С.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість складу суддів Другого апеляційного адміністративного суду Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В., Бартош Н.С. в результаті розгляду цієї справи або наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості або об`єктивності при розгляді справи, не встановлено.

Суд враховує, що відповідно норми ч.4 ст.36 КАС України вказує на те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 04.07.2023 року у справі №800/283/17.

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 доводи є безпідставними та такими, що не свідчать про упередженість чи необ`єктивність складу суддів Другого апеляційного адміністративного суду Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В., Бартош Н.С. у адміністративній справі №520/15410/23.

Заявником не наведено інших підстав для відводу судді, передбачених ст.ст. 36, 37 КАС України.

Таким чином, враховуючи викладене вище, оскільки підстави для відводу складу суддів заявником належним чином не обґрунтовані та не доведені останнім, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід складу суддів Другого апеляційного адміністративного суду Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В., Бартош Н.С. у адміністративній справі №520/15410/23 належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід складу суддів Другого апеляційного адміністративного суду Подобайло З.Г., Присяжнюк О.В., Бартош Н.С. у адміністративній справі №520/15410/23 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Мінаєва О.М.