Справа № 460/22290/23
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2024 року м. Рівне №460/22290/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.М.Недашківської, розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.08.2023 №4065 про результати службового розслідування за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 .

Заяви по суті справи.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що він ознайомився із наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.08.2023 №4065 про результати службового розслідування за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 , та дізнався, що відповідно до Наказу він порушив вимоги ст. 11, 16, 49, 58, 59, 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, внаслідок свідомого ігнорування ним вищевказаних вимог законів та умисного невиконання дій, які він за своїми обов`язками повинен був виконати, у період з січня 2023 року по квітень 2023 року, перебуваючи за місцем постійної дислокації ВЧ НОМЕР_1 , не доповів старшому командиру про факт самовільного залишення підлеглими військовослужбовцями та не вжив заходів щодо їх виявлення та затримання після вчинення ними кримінального правопорушення. З Наказом від 13.08.2023 №4065 позивач не погоджується, вважає, що вищевказаний наказ винесений без дотримання вимог законодавства та не відповідає дійсності та фактичним обставинам справи. Позивач вказує, що не знав і не міг знати про наказ про проведення службового розслідування, адже, із 11.04.2023 по 17.07.2023 перебував на стаціонарному лікуванні, а наказ №4247 «Про призначення службового розслідування за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 » командиром Військової частини НОМЕР_1 було винесено 28.04.2023. Тому, позивач не міг скористатись належними йому процесуальними правами визначеними п. 3. Глави IV. Порядку №608. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до покладених обов`язків, він не несе відповідальності за проведення звірки особового складу. Інформацією щодо перебування на службі в пункті постійної дислокації молодшого сержанта ОСОБА_2 ; молодшого сержанта ОСОБА_3 солдата ОСОБА_4 солдата ОСОБА_5 та солдата ОСОБА_6 , не володів та не міг володіти, він не був обізнаний про місце дислокації вищевказаних осіб. Наголошує, що наявні пояснення командира взводу коригування артилерійського вогню батареї управління та артилерійської розвідки, капітана ОСОБА_7 , у яких зазначено, що «з метою розосередження особового складу частини в цілях безпеки командуванням бригади було прийнято рішення дозволити військовослужбовцям, які проживали в ППД, проживати за її межами». Аналогічні пояснення надала старший солдат ОСОБА_8 : «з метою розосередження особового складу частини в цілях безпеки командуванням бригади було прийнято рішення дозволити військовослужбовцям, які проживали в ППД, проживати за її межами». Тобто, акт службового розслідування містить ряд суперечностей між поясненнями військовослужбовців. ОСОБА_1 вказує, що навіть якщо і допустити доведеність факту самовільного залишення військовослужбовцями військової частини, то можна зробити висновки про бездіяльність командирів Військової частини НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що він не був командиром мотопіхотного батальйону у Військовій частині НОМЕР_1 , лише з матеріалів службового розслідування стало відомо про існування Витягу з наказу №2926 від 02.12.2023, згідно якого призначено адміністрацію зведеного батальйону складі, зокрема, старшого мотопіхотного батальйону лейтенанта ОСОБА_9 . З даним наказом ОСОБА_1 не ознайомлено та зміст його до його відома не доведено. Позивач вказує також, що факти одержання неправомірної вигоди не підтверджені жодними належними та допустимими доказами та містять ознаки цивільно-правових відносин. Позивач вважає, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.08.2023 №4065 про результати службового розслідування за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 є протиправним, тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, де вказав, що у період з 11.04.2023 по 17.07.2023 старший лейтенант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному та травматологічному відділеннях військової частини НОМЕР_2 . У зв`язку з цим. а також з метою дотримання прав старшого лейтенанта ОСОБА_1 , як військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.05.2023 № 4836 строк проведення службового розслідування перенесено до прибуття старшого лейтенанта ОСОБА_1 з лікування. У зв`язку з прибуттям старшого лейтенанта ОСОБА_1 до військової частини після лікування наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) від 19.07.2023 № 5958 строк проведення службового розслідування поновлено та визначено його термін - до 17.08.2023. Таким чином, відповідач вказує, що старший лейтенант ОСОБА_1 був достовірно обізнаний після виходу на службу 18.07.2023 про той факт, що відносно нього проводиться службове розслідування. Підтвердженням цьому є власноручно написане ним у ході службового розслідування пояснення 24.07.2023, відповідно до якого старший лейтенант ОСОБА_10 на підставі ст. 63 Конституції України відмовився надавати пояснення з приводу його бездіяльності, яка полягала у невжитті ним заходів щодо припинення кримінальних правопорушень, вчинених підлеглими військовослужбовцями. Відповідач також зазначає, що ні Дисциплінарним Статутом Збройних Сил України, ні Порядком №608 не передбачено обов`язок уповноважених службових осіб військової частини повідомити особу про призначення стосовно неї службового розслідування. Разом з тим. у вказаних нормативних актах чітко прописано, що відповідач має ознайомити з актом службового розслідування, але лише за умови звернення з цього приводу військовослужбовця, яке до військової частини не надходило. Так. згідно з п. 3 розділу VI Порядку № 608 за зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом. Службовим розслідуванням встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 , будучи старшим підрозділу мотопіхотного батальйону в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та достовірно обізнаним про вчинення підлеглими військовослужбовцями самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 . Всупереч вимог ст.ст. 11, 16, 49, 58, 59, 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, внаслідок свідомого ігнорування ним вищевказаних вимог законів та умисного невиконання дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, у період з січня 2023 року по квітень 2023 року, перебуваючи за місцем постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) старшому командиру про факт самовільного залишення підлеглими військовослужбовцями не доповів, заходів щодо їх виявлення та затримання після вчинення ними кримінального правопорушення, пов`язаного із самовільним залишенням військової частини, не вжив. Указана бездіяльність старшого лейтенанта Дрозда С.В. позбавила можливості командування військової частини своєчасно вжити заходи щодо припинення вчинення вказаними військовослужбовцями кримінальних правопорушень та повідомити про вказані факти до уповноважених правоохоронних органів. Відповідач вказує також, що під час службового розслідування встановлені окремі факти можливого одержання старшим лейтенантом ОСОБА_1 неправомірної вигоди від підлеглих військовослужбовців. Так, старший лейтенант ОСОБА_1 всупереч інтересам служби, використовуючи своє службове становище, перебуваючи в м. Звягель. Житомирської обл., тобто за місцем постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , систематично (щомісяця), у грудні 2022 року - лютому 2023 року вимагав та отримував неправомірну вигоду у грошовому вигляді у розмірі 2 000 (дві тисячі) гри. щомісяця шляхом перерахування вказаних коштів на власний картковий рахунок від підлеглих військовослужбовців мотопіхотного батальйону, а саме: солдата ОСОБА_11 та солдата ОСОБА_12 ) за можливість проживати за межами військової частини в м. Звягель Житомирської області та не виходити на службу. Тому, відповідач вважає, що командир Військової частини НОМЕР_1 діяв у межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений законодавством України, тому за результатами проведення службового розслідування за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 в ході якого були отримані достатні докази протиправної діяльності вказаного військовослужбовця, правомірно було видано наказ (з основної діяльності) від 13.08.2023 №4065 «Про результати службового розслідування за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 », згідно з яким останнього притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 28.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 27.11.2023 поновлено Військовій частині НОМЕР_1 процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 27.11.2023 клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду залишено без задоволення.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2023 №4247 «Про призначення службового розслідування за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 » призначено службове розслідування по факту бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера штабу мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 63 зворотній бік).

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.05.2023 №4836 строк проведення службового розслідування перенесено до прибуття старшого лейтенанта ОСОБА_1 з лікування (а.с. 64-65).

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.07.2023 №206 старший лейтенант ОСОБА_1 , офіцер штабу мотопіхотного батальйону прибув 18.07.2023 та приступив до виконання службових обов`язків після лікування з Військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 (а.с. 109).

У зв`язку з прибуттям старшого лейтенанта ОСОБА_1 до Військової частини після лікування наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.07.2023 №5958 строк проведення службового розслідування поновлено та визначено його термін - до 17.08.2023 (а.с. 66).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.08.2023 №4065 «Про результати службового розслідування за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 » за порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 58, 59, 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, що виразилося у невиконанні дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен і міг виконати, а саме неповідомленні старшому командиру про факт самовільного залишення підлеглими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , невжитті заходів щодо їх виявлення та затримання після вчинення ними кримінального правопорушення, пов`язаного із самовільним залишенням військової частини, неподання встановленим порядком відповідних рапортів, на підставі яких було б видано наказ про призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину, старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та на підставі пункту «г» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено на нього дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність».

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232). Він же визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 зазначеного Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 24 цього Закону №2232 передбачено, що початком проходження військової служби вважається, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Відповідно до Вступної частини Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

За положенням ст.5, 6, 8 Загальних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

За статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (п.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил).

Відповідно до статті 49 Статуту військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Усі військовослужбовці повинні під час зустрічі (обгону) вітати один одного, додержуючись правил, визначених Стройовим статутом Збройних Сил України. Військове вітання - це вияв взаємної поваги і згуртованості військовослужбовців.

Відповідно до статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Статтею 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до статті 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Застосування зброї допускається лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

За положенням статті 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

За статтею 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно статтею 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно із статтею 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі Порядок №608).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №608 виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Розділу III Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (п.13 Розділу III).

До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування (п.14 Розділу III).

Пунктом 3 розділу ІV Порядку №608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до пунктів 1-4 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності (пункти 1, 2 розділу VI Порядку).

Отже, враховуючи наведені вище положення, слідує висновок:

- службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення;

- у разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

- за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу;

- наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Так, заступником командира мотопіхотного батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_13 поданий рапорт від 27.04.2023 про призначення службового розслідування за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 , старшого підрозділу мотопіхотного батальйону в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), що виразилося у систематичному невиконанні ним дій, які він зобов`язаний був виконати щодо виявлення та припинення вчинення підлеглими військовослужбовцями самовільного залишення військової чатсини та інших, вчинених ним протиправних дій, пов`язаних з ухиленням від проходження військової служби у період з грудня 2022 року по квітень 2023 року (а.с. 63).

На підставі вказаного рапорту наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.04.2023 №4247 призначено службове розслідування по факту бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера штабу мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_3 .

У період з 11.04.2023 по 17.07.2023 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному та травматологічному відділеннях Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджено виписними епікризами (а.с. 21-26).

У зв`язку з цим, строк проведення службового розслідування перенесено до прибуття старшого лейтенанта ОСОБА_1 з лікування.

Позивач 18.07.2023 приступив до виконання службових обов`язків після лікування з Військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , у зв`язку з цим строк проведення службового розслідування поновлено та визначено його термін - до 17.08.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.08.2023 №4065 «Про результати службового розслідування за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 » вирішено:

1. За порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 58, 59, 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, що виразилося у невиконанні дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен і міг виконати, а саме неповідомленні старшому командиру про факт самовільного залишення підлеглими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , невжитті заходів щодо їх виявлення та затримання після вчинення ними кримінального правопорушення, пов`язаного із самовільним залишенням військової частини, неподання встановленим порядком відповідних рапортів, на підставі яких було б видано наказ про призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину, старшого лейтенанта ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та на підставі пункту «г» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено на нього дисциплінарне стягнення «попередження про неповну службову відповідність»;

2. Питання про дисциплінарну відповідальність старшого лейтенанта ОСОБА_1 за порушення, пов`язане з можливим одержанням ним неправомірної вигоди від підлеглих військовослужбовців наразі не ставити у зв`язку з наявністю в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 368 КК України, повідомленням з цього приводу органу досудового розслідування для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та перевірки цих фактів слідчим шляхом під час здійснення досудового розслідування у відповідному (кримінальному провадженні до прийняття законного процесуального рішення

3. Заступнику командира бригади з морально-психологічного забезпечення - начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 :

3.1 направити копію акту та матеріалів службового розслідування за фактом за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_14 на адресу Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону для надання правової оцінки викладених в них обставин та фактів;

3.2 у строк до 25.08.2023 спланувати та провести додаткові заняття з відповідними категоріями службових осіб підрозділів військової частини НОМЕР_1 з доведення та роз`яснення положень статутів Збройних Сил України, а також Кримінального кодексу України, за порушення яких передбачена відповідальність, у т.ч. кримінальна, а саме: за умисне неприпинення кримінального правопорушення, що вчиняється підлеглим, або ненаправлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, а також інше умисне невиконання військовою службовою особою дій, які вона за своїми службовими обов`язками повинна була виконати.

4. Помічнику командира бригади з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 :

4.1 занести до Книги обліку грошових стягнень і нарахувань суму 451818,38 грн. (чотириста п`ятдесят одна тисяча вісімсот вісімнадцять гривень 38 копійок) на винну особу, а саме старшого лейтенанта ОСОБА_15 для відшкодування переплати грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_16 , молодшого сержанта ОСОБА_17 , солдата ОСОБА_18 , солдата ОСОБА_19 та солдата ОСОБА_20 ;

4.2 щомісячно проводити стягнення з грошового забезпечення та додаткової винагороди на період дії воєнного стану старшого лейтенанта ОСОБА_15 у розмірі 20 (двадцять) відсотків до погашення переплати грошового забезпечення.

5. Начальнику відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 накладене дисциплінарне стягнення на старшого лейтенанта ОСОБА_1 занести до службової картки військовослужбовця.

6. Командиру мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 встановленим порядком подати рапорт про позбавлення премії за серпень місяць 2023 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 на підставі пункту 5 розділу ХVІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018…»

Суд зазначає, що у зв`язку з тим, що за результатами службового розслідування позивача до дисциплінарної відповідальності не притягнуто за порушення, пов`язане з можливим одержанням ним неправомірної вигоди від підлеглих військовослужбовців (п.2 наказу від 13.08.2023 №4065), тому суд не дає правову оцінку фактам «можливого одержання неправомірної вигоди», які були предметом службового розслідування, однак не стали підставою дисциплінарного стягнення.

Відповідно до спірного наказу позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності і накладено дисциплінарне стягнення по факту «неповідомлення старшому командиру про факт самовільного залишення підлеглими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , невжитті заходів щодо їх виявлення та затримання після вчинення ними кримінального правопорушення, пов`язаного із самовільним залишенням військової частини, неподання встановленим порядком відповідних рапортів, на підставі яких було б видано наказ про призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину».

Так, в Акті службового розслідування та наказі від 13.08.2023 №465 зазначено, що « 27 квітня 2023 року за результатами проведеної перевірки наявності особового складу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який перебуває в пункті постійної дислокації в АДРЕСА_1 , виявлено відсутність на службі без поважних причин 5 військовослужбовців вказаного батальйону, які починаючи з 01 січня 2023 року, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно, без поважних причин залишили розташування військової частини НОМЕР_1 в пункті її постійної дислокації та по теперішній час на службу не з`явилися, а саме: молодший сержант ОСОБА_21 , молодший сержант ОСОБА_22 , солдат ПОВІК ОСОБА_23 , солдат ОСОБА_24 та солдат ОСОБА_25 .

Старший лейтенант ОСОБА_10 , будучи достовірно обізнаним про вчинення молодшим сержантом ОСОБА_26 , молодшим сержантом ОСОБА_27 , солдатом ОСОБА_28 , солдатом ОСОБА_29 та солдатом ОСОБА_30 самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст. 11, 16, 49, 58, 59, 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, внаслідок свідомого ігнорування ним вищевказаних вимог законів та умисного невиконання дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен був виконати, у період з січня 2023 року по квітень 2023 року, перебуваючи за місцем постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) умисно старшому командиру про факт самовільного залишення підлеглими військовослужбовцями не доповів, заходів щодо їх виявлення та затримання після вчинення ними кримінального правопорушення, пов`язаного із самовільним залишенням військової частини, не вжив. Указана умисна бездіяльність старшого лейтенанта ОСОБА_14 позбавила можливості командування військової частини своєчасно вжити заходи щодо припинення вчинення вказаними військовослужбовцями кримінальних правопорушень та повідомити про вказані факти до уповноважених правоохоронних органів.

Крім того, відповідно до п. 15 розд. І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби. Призупинення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

У свою чергу, старший лейтенант ОСОБА_10 , будучи обізнаним про факт самовільного залишення військовослужбовцями військової частини, в порушення вищевказаних вимог Порядку, командування частини про це не повідомив, відповідних рапортів, на підставі яких було б видано наказ про призупинення виплати грошового забезпечення вказаним військовослужбовцям, упродовж січня-квітня 2023 року не подав.

Як наслідок, молодшому сержанту ОСОБА_31 , молодшому сержанту ОСОБА_32 , солдату ОСОБА_33 , солдату ОСОБА_34 та солдату ОСОБА_35 , внаслідок бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_14 , військовою частиною НОМЕР_1 за період з січня по квітень 2023 року безпідставно нараховано грошове забезпечення на загальну суму 451818,38 грн».

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 26.02.2021 №66 молодшого лейтенанта ОСОБА_14 призначено на посаду офіцера штабу мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.03.2021 №59 молодший лейтенант ОСОБА_10 справи та посаду офіцера штабу мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

У зв`язку з перебуванням командування мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 в районі виконання бойових завдань, з метою забезпечення належної повсякденної діяльності у пункті постійної дислокації військової частини, контролю за особовим складом підрозділу, який там перебуває, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2022 № 2926, зокрема, призначено адміністрацію зведеного батальйону у складі: командир зведеного батальйону капітан ОСОБА_36 ; старший мотопіхотного батальйону - старший лейтенант ОСОБА_1 (а.с. 71-72).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що командиром зведеного батальйону призначено ОСОБА_37 , а позивач був призначений старшим мотопіхотного батальйону.

У спірному наказі відповідач вказує про порушення позивачем, в тому числі статей 58, 59, 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.

Пунктом 58 Статуту визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Відповідно до пункту 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, серед іншого: завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.

Статтею 111 Статуту визначено, що командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства.

Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).

ОСОБА_1 є офіцером штабу, був призначений відповідно до наказу від 02.12.2022 № 2926 старшим мотопіхотного батальйону.

Нормами, на які зсилається відповідач у спірному наказі, визначено обов`язки командира та командира роти.

Тобто, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення на підставі порушення вимог статей 58, 59, 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, норми яких застосовуються до командира роти, яким позивач не був, а також не зазначено, які саме покладені на позивача обов`язки останній не виконав.

Згідно з наказом від 02.12.2022 №2926 командиром зведеного батальйону призначено капітана ОСОБА_37 . В свою чергу, ОСОБА_1 призначений старшим мотопіхотного батальйону.

Суд зазначає, що нормативно-правовими актами не регламентований перелік обов`язків та повноважень «старшого батальйону».

У спірному наказі від 13.08.2023 №4065 Військова частина НОМЕР_1 також не зазначила, норм Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, які були порушені позивачем як "старшим" батальйону.

Суд наголошує, що командиром зведеного батальйону призначено капітана ОСОБА_37 , який зобов`язаний, серед іншого, завжди мати точні відомості про особовий склад.

Доказів призначення позивача командиром роти, командиром батальйону відповідачем суду не надано.

В Акті службового розслідування вказано, що «Будучи опитаним молодший сержант ОСОБА_38 , старший стрілець 2 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 пояснив, що до 12.04.2023 старшим мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , який перебуває в пункті постійної дислокації в м. Звягель, Житомирської обл., був старший лейтенант ОСОБА_39 .

У зв`язку з перебуванням старшого лейтенанта ОСОБА_14 на лікуванні, починаючи з 12.04.2023 він, молодший сержант ОСОБА_38 , тимчасово виконував обов`язки. З метою з`ясування стану справ ОСОБА_40 у період з 12 по 27 квітня 2023 року були проведені відповідні перевірочні заходи.

Так, за результатами проведеної перевірки наявності особового складу мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_1 , який перебуває в пункті її постійної дислокації в м. Звягель Житомирської обл., 27 квітня 2023 року виявлено відсутність на службі без поважних причин молодшого сержанта ОСОБА_16 , молодшого сержанта ОСОБА_17 , солдата ОСОБА_18 , солдата ОСОБА_19 та солдата ОСОБА_20 .

Під час з`ясування обставин відсутності вказаних військовослужбовців на службі було встановлено, що вони, починаючи з 01 січня 2023 року, самовільно залишили розташування військової частини НОМЕР_1 та по теперішній час на службу не з`явилися.».

Суд зазначає, що пунктом 208 Статуту встановлено, що якщо на ранковому огляді чи вечірній повірці присутній командир роти або один з офіцерів роти, головний сержант роти доповідає йому про результати огляду (повірки). Після ранкового огляду й вечірньої повірки чергові рот доповідають черговому частини і подають відомості про відсутніх, а також військові звання, прізвища, імена та по батькові самовільно відсутніх військовослужбовців строкової військової служби.

Відповідно до пункту 6 Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України 15 вересня 2022 року № 280 (далі - Інструкція з обліку), організація обліку особового складу покладається, у підрозділах військових частин - на командирів цих підрозділів.

Відповідно до результатів службового розслідування саме 27 квітня 2023 року встановлено факт відсутності військовослужбовців з 01 січня 2023 року.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував на лікарняному з 11 квітня 2023 року. Крім того, в матеріалах справи наявні витяги з наказів, зокрема від 05.01.2023 №5, від 09.01.2023 №10, від 13.01.2023 №15, від 17.01.2023 №19, якими підтверджено вибуття позивача у район виконання завдань: з 05.01.2023 до 09.01.2023, з 13.01.2023 до 17.01.2023 (а.с.102-103).

Тобто, позивач не був постійно присутній в період з 01.01.2023 по 27.04.2023 у місці дислокації Військової частини НОМЕР_1 , зокрема у зв`язку з відрядженнями та лікуванням.

Однак, як стверджує відповідач, військовослужбовці у військовій частині були відсутні з 01 січня 2023 року, а факт їх відсутності був виявлений лише 27 квітня 2023 року.

Таким чином, факт самовільного залишення військової частини військовослужбовцями не був встановлений командуванням Військової частини НОМЕР_1 в періоди відсутності старшого лейтенанта ОСОБА_1 (з 05.01.2023 до 09.01.2023, з 13.01.2023 до 17.01.2023, з 11.04.2023).

Крім того, в акті службового розслідування зазначено, що молодший сержант ОСОБА_41 , 01.01.2023 будучи в наряді черговим по гуртожитку мотопіхотного батальйону в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , проводив вечірню перевірку наявності особового складу, під час якої виявив відсутність у розташуванні підрозділу без поважних причин молодшого сержанта ОСОБА_2 , молодшого сержанта ОСОБА_3 , солдата ОСОБА_42 , солдата ОСОБА_5 та солдата ОСОБА_6 , про факт відсутності вищезазначених військовослужбовців ОСОБА_41 доповів ОСОБА_43 .В

Суд вказує, що відповідно до статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України з службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника, тобто, молодший лейтенант ОСОБА_41 ігноруючи вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України не звернувся ні до свого безпосереднього начальника, ні до наступного прямого начальника.

Водночас, у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо проведення службового розслідування за фактом бездіяльності молодшого лейтенанта ОСОБА_44 .

Крім того, у матеріалах службового розслідування містяться пояснення командира взводу коригування артилерійського вогню батареї управління та артилерійської розвідки, капітана ОСОБА_7 , у яких зазначено, що « ОСОБА_45 підтвердити той факт, що з метою розосередження особового складу частини в цілях безпеки командуванням бригади було прийнято рішення дозволити військовослужбовцям, які проживали в ППД, проживати за її межами» (а.с.76-77).

Аналогічні пояснення надала старший солдат ОСОБА_8 : «з метою розосередження особового складу частини в цілях безпеки командуванням бригади було прийнято рішення дозволити військовослужбовцям, які проживали в ППД, проживати за її межами» (а.с.93-94).

Таким чином, з пояснень вбачається, що військовослужбовці проживали за межами пункту постійної дислокації з дозволу командування, цей факт підтвердив безпосередньо і командир зведеного батальйону ОСОБА_7 .

Тобто, в самому акті службового розслідування містяться суперечності між одночасним встановленням факту самовільного залишення військовослужбовцями ППД та проживанням з дозволу командування поза межами ППД.

Крім того, відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що саме внаслідок бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 були невжиті заходи щодо виявлення та затримання військовослужбовців молодшого сержанта ОСОБА_16 , молодшого сержанта ОСОБА_17 , солдата ОСОБА_18 , солдата ОСОБА_19 та солдата ОСОБА_20 , які самовільно залишили військову частину.

Суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що ОСОБА_1 під час проходження служби порушивши свої функціональні обв`язки щодо належної організації та забезпечення дисципліни, недбало та безвідповідально поставився до виконання своїх службових обов`язків.

Суд критично оцінює позицію відповідача, яка зводиться до відсутності контролю за особовим складом та грубого порушення системи організації порядку.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Насамперед, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

Отже, позиція відповідача суперечить нормам чинного законодавствам, а саме: положенням Статуту внутрішньої служби, оскільки всупереч вимогам закону будь-яких належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків відбулося правопорушення та чи мало взагалі місце правопорушення у матеріалах справи не має, не встановлено причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.

Визначення покарання за вчинений дисциплінарний проступок є дискреційними повноважними посадової особи, які врегульовані лише Дисциплінарним статутом.

Отже, до військовослужбовця висуваються підвищені вимоги, що пов`язано з особливим статусом Збройних Сил України та державною службою особливого характеру, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

У свою чергу, недотримання військовослужбовцем зазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Враховуючи що жодним документом не встановлено обставин, які є підставою для притягнення позивача до відповідальності, суд вважає, що обставини викладені в спірному наказі не підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Відповідачем не надано будь-яких доказів та не наведено переконливих мотивів, які б свідчили про обґрунтованість накладення на позивача дисциплінарного стягнення.

Враховуючи, що позивач скористався своїм правом на відмову від давання показань в ході службового розслідування (а.с. 100 зворотній бік), відповідач мав достеменно встановити вину саме ОСОБА_1 на основі інших зібраних доказів.

Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо.

При цьому, саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення, не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

З висновку службового розслідування вбачається, що причинного зв`язку між подією та діями ОСОБА_1 не встановлювалися, як і не аналізувалися умови, що сприяли такій поведінці позивача.

Таким чином, службовим розслідуванням не було достеменно з`ясовано, чи вчиняв позивач порушення військової дисципліни, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність застосування до старшого лейтенанта ОСОБА_1 на підставі пункту «г» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарного стягнення «попередження про неповну службову відповідність», оскільки матеріалами справи не підтверджено факт невиконання ним дій, які він за своїми службовими обов`язками повинен і міг виконати, а саме неповідомлення старшому командиру про факт самовільного залишення підлеглими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , невжиття заходів щодо їх виявлення та затримання після вчинення ними кримінального правопорушення, пов`язаного із самовільним залишенням військової частини, неподання встановленим порядком відповідних рапортів, на підставі яких було б видано наказ про призупинення виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які самовільно залишили військову частину.

Тому, наказ від 13.08.2023 №4065, зокрема пункт 1, в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Крім того, підлягає визнанню протиправним та скасуванню пункти 4 наказу щодо відшкодування позивачем переплати грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_16 , молодшого сержанта ОСОБА_17 , солдата ОСОБА_18 , солдата ОСОБА_19 та солдата ОСОБА_20 в розмірі 451818,38 грн.

При цьому, суд критично оцінює посилання позивача щодо неознайомлення з актом службового розслідування, оскільки відповідно до пункту 3 розділу VІ Порядку №608 за зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

Доказів подання рапорту на отримання акту службового розслідування позивачем не надано.

Наявна в матеріалах справи копія рапорту (а.с.28) без дати та доказів подання його Військовій частині НОМЕР_1 не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні норм КАС України.

Судом не здійснювалося оцінювання доводів та заперечень учасників справи, викладених в позовній заяві та відзиві на позовну заяву, щодо правомірності прийняття наказу від 06.08.2023 №3905 «Про результати службового розслідування за фактом вибуття на лікування без дозволу старшого лейтенанта ОСОБА_1 », оскільки даний наказ не є предметом спору у даних правовідносинах.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд повинен знаходити розумний баланс між вмотивованістю судового рішення як гарантією реалізації принципу верховенства права та часом, витраченим на пошук відповідей на всі без винятку аргументи сторін. Безумовно, сторона, яка подає заяву чи скаргу, зацікавлена, щоб суд у своєму рішенні надав відповідь на кожен аргумент, та це не виключає можливості зловживання такою стороною своїми правами.

Так, у ряді рішень Європейського суду з прав людини міститься вказівка на те, що вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен аргумент заявника; ст. 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінювання, що є предметом регулювання, насамперед, національного законодавства та оцінювання національними судами (зокрема, рішення у справі «Суомінеен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97).

У п. 96 рішення у справі «Вагнер та J.M.W.L. проти Люксембургу» (Wagner and J.M.W.L. v. Luxembourg, №76240/01) та у п. 72 рішення у справі «Фабрі проти Франції» (Fabris v. France, №16754/08) ЄСПЛ підкреслив, що навіть якщо суди не зобов`язані викладати мотиви відмови стосовно кожного доводу сторін, вони не звільнені від обов`язку розглядати їх належним чином і надавати оцінку основним наданим доводам. Крім того, якщо ці доводи стосуються прав і свобод, що гарантовані Конвенцією і протоколами до неї, національні суди повинні розглядати їх в обов`язковому порядку і з особливою ретельністю, тому що йдеться про засади принципу субсидіарності.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункти 1 та 4 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 13.08.2023 №4065 «Про результати службового розслідування за фактом бездіяльності старшого лейтенанта ОСОБА_1 ».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23 лютого 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Суддя К.М. Недашківська