Справа № 480/3097/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 р. Справа № 480/3097/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, м. Суми, по справі № 480/3097/23

за позовом ОСОБА_1

до Сумської районної ради Сумської області

про стягнення заробітної плати, компенсації та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської районної ради про стягнення заробітної плати, компенсації та середнього заробітку, в якому просив суд:

- стягнути з Сумської районної ради на користь ОСОБА_1 заробітну плату за січень 2023 року, компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2022 - 2023 роки, середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення;

- стягнути з Сумської районної ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1073,60 грн та витрати, пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 7000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Сумської районної ради про стягнення заробітної плати, компенсації та середнього заробітку відмовлено.

Позивач, не погодившись з вищевказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 по справі № 480/3097/23 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції помилково прийнято як доказ відсутності вини відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати. Наголошує, що неможливість проведення відповідачем своєчасного розрахунку при звільненні є необґрунтованими та недоведеними. Позивач вказує, що у день звільнення не був повідомлений про належні йому суми, про такі відповідач повідомив його лише листом від 10.04.2023, а висновок суду першої інстанції про зворотнє є помилковим. Крім того, судом першої інстанції не було враховано заяву позивача про остаточне визначення позовним вимог від 13.04.2023. Також вказує про неправильне обрахування відповідачем, з яким погодився суд першої інстанції, компенсації за невикористані позивачем дні відпустки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що розрахунок належних виплат при звільненні було надано позивачу у встановлені законом строки і станом на момент надання розрахунку позивачу між сторонами був відсутній спір щодо належних йому виплат. Вказує, що у зв`язку з достроковим припиненням повноважень голови та заступника голови районної ради рішенням шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання від 10.01.2023 відповідач не мав посадової особи з правом першого підпису на розпорядчих та фінансових документах, що призвело до затримки виплати позивачу належних сум при звільненні, натомість після обрання нового голови районної ради та оформлення необхідних документів виконавчим апаратом був проведений повний розрахунок з позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що у період з 07.12.2020 по 10.01.2023 ОСОБА_1 перебував на посаді заступника голови Сумської районної ради.

Рішенням шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання від 10.01.2023 повноваження ОСОБА_1 було достроково припинено та звільнено з займаної посади заступника голови Сумської районної ради з 10.01.2023 за власним бажанням, відповідно до ч. 4 ст. 56 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Відповідно до копії сторінки журналу вихідної кореспонденції Сумської районної ради листом від 10.01.2023 за № 02-04/11 позивачу було повідомлено про рішення шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання "Про дострокове припинення повноважень та звільнення з посади голови Сумської районної ради ОСОБА_1 ", надано трудову книжку та розрахунок належних виплат при звільненні.

Відповідно до листа від 10.01.2023 за № 02-04/11 при проведенні кінцевого розрахунку позивачу було нараховано заробітну плату за період з 01.01.2023 по 10.01.2023 у розмірі 14 342,46 грн (з урахування податків та інших обов`язкових платежів) в т.ч. посадовий оклад 3 857,96 грн, ранг- 190,91 грн, вислуга років- 809,77 грн, надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи 2 429,23 грн, компенсація за невикористану відпустку (9 днів) 7 054,51 грн.

Остаточний розрахунок при звільненні відповідачем проведено 11.03.2023 у розмірі 11 545,68 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Не погоджуючись із сумою, нарахованою Сумською районною радою при звільненні а також, а також у зв`язку проведення відповідачем розрахунку при звільненні з порушенням встановлених ст. 116 КзПП України строків, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 07.06.2001 № 2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон № 2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону № 2493-III правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", Про статус депутатів місцевих рад , Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів , цим та іншими законами України.

Частина 3 ст. 7 Закону № 2493-III встановлює, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється, зокрема, дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Статтею 9 Закону № 2493-III передбачено, що посадова особа місцевого самоврядування має право, в тому числі, на оплату праці залежно від посади, яку вона займає, рангу, який їй присвоєно, якості, досвіду та стажу роботи; на соціальний і правовий захист.

Питання щодо проходження служби в органах місцевого самоврядування, звільнення із неї, права та обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України № 2493-II. Однак, вищезазначеним нормативно-правовим актом не визначено порядку проведення розрахунку при звільненні зі служби в органах місцевого самоврядування, а, отже, в даному випадку необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників Кодекс законів про працю України.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

На виконання вищевказаної вимоги законодавства щодо повідомлення працівника про належні при звільненні суми, відповідач листом від 10.01.2023 за № 02-04/11 повідомив позивача про рішення шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання "Про дострокове припинення повноважень та звільнення з посади" та надано розрахунок належних виплат при звільненні.

Доводи апеляційної скарги, що позивача було повідомлено про належні йому суми лише листом відповідача від 10.04.2023 № 02-04/209 колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний лист був наданий відповідачем у відповідь на запит позивача від 24.03.2023 щодо надання деталізованої інформації про отримані ним 11.03.2023 нараховані та виплачені кошти у розмірі 11 579,32 грн.

Таким чином, надання відповідачем відповіді з детальної інформацію про суми, належні позивачу при звільненні, на запит останнього не спростовують обставин виконання роботодавцем встановленого ст. 116 КЗпП України обов`язку щодо повідомлення позивача про належні йому суми листом від 10.01.2023 за № 02-04/11.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильне здійснення розрахунку заробітної плати за січень 2023 року колегія суддів зазначає наступне.

При проведенні кінцевого розрахунку позивачу було нараховано заробітну плату за період з 01.01.2023 по 10.01.2023 у розмірі 14 342,46 грн (з урахування податків та інших обов`язкових платежів) в т.ч. посадовий оклад 3 857,96 грн, ранг - 190,91 грн, вислуга років - 809,77 грн, надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи 2 429,23 грн, компенсація за невикористану відпустку (9 днів) 7 054,51 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині вказаних позовних вимог, позивач зазначає, що згідно штатного розпису посадовий оклад заступника голови районної ради становить 12 125,00 грн на місяць, а тому вказаний відповідачем посадовий оклад на рівні 3 857,96 грн не відповідає дійсності. Вказує, що враховуючи посадовий оклад та середньоденну заробітну плату в розмірі 1 116,60 грн, заробітна плата позивача за 8 робочий відпрацьований у січні 2023 року днів мала становить 8 932,80 грн як добуток 8 х 1 116,60 грн.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про оплату праці основна заробітна плата- це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Таким чином, оклад це розмір основної заробітної плати за відпрацьовану норму робочого часу у конкретному місяці

Колегія суддів зауважує, що посадовий оклад встановлюється у місячному розмірі і нараховується працівнику за відпрацьований місяць. У разі, якщо працівник не відпрацював встановлену кількість робочих днів, оплата проводиться за фактично відпрацьований час виходячи із кількості робочих днів. При цьому обрахування такого денного заробітку не є середньоденної заробітною платою, як помилково ототожнює ці поняття позивач.

Тобто, середньоденна заробітна плата обраховується у порядку та у випадках встановлених законодавством (зокрема, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, (далі Порядок № 100)) коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. При цьому виплата заробітної плати за відпрацьований час проводиться виходячи з посадового окладу, а не середньої заробітної плати.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про необхідність врахування при обрахунку заробітної плати показника середньоденної заробітної плати не підтверджені жодними доказами та не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

В свою чергу, нарахування відповідачем позивачу посадового окладу за січень 2023 року на рівні 3 857,96 грн відповідає кількості відпрацьованих позивачем у відповідному місяці робочих днів.

При цьому суддів зауважує, що позивач при обрахунку заробітної плати за січень 2023 року помилково виходив, із восьми відпрацьованих робочих днів, оскільки матеріалами справи підтверджується відпрацювання позивачем у січні 2023 року лише семи робочих днів.

Так, 1, 7, 8 січня припадали на вихідні дні. Натомість згідно витягу з додатку №4 до колективного договору між адміністрацією Сумської районної ради і радою трудового колективу виконавчого апарату Сумської районної ради на 2001-2025 роки для працівників встановлено п`ятиденний робочий тиждень, вихідні дні субота та неділя.

Обставини відпрацювання позивачем у січні 2023 року саме 7 робочих днів підтверджуються також табелем обліку робочого часу.

Не знайшли свого підтвердження також доводи апеляційної скарги про неправильне нарахування відповідачем компенсації позивачу за невикористані 9 днів відпустки.

Згідно п. 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Так, відповідно до розрахунку про нараховану та виплачену компенсацію за невикористану відпустку ОСОБА_1 , вихідними даними для проведення розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки позивача були:

- сумарний заробіток за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 (28 3748,19 грн);

- кількість календарних днів 362 (за винятком святкових та неробочих)

- кількість днів невикористаної відпустки (2 - основна щорічна відпустка, 7 - додаткова щорічна відпустка).

Отже, застосовуючи положення Порядку № 100, компенсація за невикористані 9 днів відпустки позивача становить 7054,51 грн (28 3748,19 грн / 362 дні = 783,835; 783,835 х 9 = 7 054,51 грн).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що компенсація за невикористану відпустку позивача була обчислена у відповідності до вказаних норм Порядку № 100, з урахуванням сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців, а доводи представника позивача, про те що розмір компенсації має розраховуватися виходячи з середньоденного розміру заробітної плати позивача за листопад-грудень 2022 року є помилковими.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції заяви про остаточне визначення позовних вимог від 13.04.2023 року колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у вказаній заяві представником позивача наведені розрахунки компенсації за оплату невикористаних відпусток, оцінку яким надано рішенням суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги у частині стягнення з Сумської районної ради середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 10.01.2023 по день постановлення судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП України, згідно з приписами якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 08.02.2024 по справі № 160/1872/21 умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (пункт 41 постанови).

Частина 1 ст. 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Таким чином, для встановлення відповідальності роботодавця за статтями 116-117 КЗпП України, необхідно встановити чи були на час звільнення належні до виплати працівникові суми та чи була наявна вина роботодавця щодо невиплати цих сум.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що рішенням шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання від 10.01.2023 повноваження ОСОБА_1 було достроково припинено та звільнено з займаної посади заступника голови Сумської районної ради з 10.01.2023.

Однак, остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням проведено Сумською районною радою лише 11.03.2023.

В обґрунтування причин несвоєчасності розрахунку з позивачем відповідач посилається на об`єктивну неможливість здійснення такого розрахунку, оскільки єдині особи, хто мав право підпису відповідних документів голова та заступник голови Сумської районної ради звільнилися, а відразу після обрання нового голови з позивачем було проведено повних розрахунок.

З цього приводу колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова районної, обласної, районної у місті ради здійснює, зокрема, керівництво виконавчим апаратом ради; є розпорядником коштів, передбачених на утримання ради та її виконавчого апарату.

Статтею 56 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що районна, районна у місті рада обирає заступника голови ради. Заступник голови районної у місті, районної ради, перший заступник голови обласної ради здійснює повноваження голови відповідної ради за відсутності голови ради на підставі його розпорядження, а також у разі неможливості виконання головою ради своїх обов`язків з інших причин.

При цьому, питання стосовно надання права виконання обов`язків голови відповідної ради при одночасному поданні заяв про дострокове припинення повноважень голови та його заступника Законом не врегульовано.

Рішенням шістнадцятої сесії Сумської районної ради восьмого скликання від 10.01.2023 повноваження ОСОБА_2 було достроково припинено та звільнено з займаної посади голови Сумської районної ради з 10.01.2023.

Повноваження позивача як заступника голови Сумської районної ради були припинені цього ж дня.

Згідно розпорядження голови Сумської районної ради від 03.02.2021 № 04-31/03 «Про внесення змін до розпорядження голови районної ради «Про право підпису» право підпису на фінансових документах залишено за головою ради ( ОСОБА_2 ) та покладено на заступника голови (Сорокін В. Є.).

Тобто на дату звільнення позивача Сумська районна рада не мала посадової особи, якій надано право відповідно до законодавства розпоряджатися рахунками та підписувати платіжні, розрахункові документи.

При цьому, листом від 25.01.2023 № 02-04/24 Сумська районна рада повідомляла голову Сумської районної державної адміністрації про заборгованість по заробітній платі і неможливістю проведення розрахунків через відсутність голови та заступника голови районної ради.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.

Згідно із ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів, казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає, зокрема розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України за № 758 вiд 22.06.2012 «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України» (далі - Порядок № 758) взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України і розпорядниками бюджетних коштів та одержувачами бюджетних коштів, відокремленими структурними підрозділами розпорядників бюджетних коштів, підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами-підприємцями, а також органами, що контролюють справляння надходжень бюджету, та органами місцевого самоврядування в процесі відкриття (закриття) рахунків регламентуються цим Порядком.

Згідно з розділом VI Порядку № 758 для відкриття рахунків клієнти подають до органів Казначейства у двох примірниках картку із зразками підписів та відбитка печатки. До картки включаються зразки підписів осіб, яким відповідно до законодавства або установчих документів надано право розпорядження рахунками та підписання платіжних, розрахункових та інших розпорядчих документів.

Вимогами абз. 1, 3, 4 п. 6.2 Порядку № 758 передбачено, що право першого підпису належить керівнику, його заступникам та іншій уповноваженій на те особі і не може бути надано головному бухгалтеру та іншим особам, які мають право другого підпису. У разі відсутності у штатному розписі посади заступника керівника право першого підпису або тимчасове право першого підпису може бути надано іншим посадовим особам.

Право другого підпису належить головному бухгалтеру та його заступнику або спеціалісту, на якого покладено виконання обов`язків бухгалтерської служби.

Право другого підпису не може бути надано особам, які користуються правом першого підпису.

Відповідно до п. 6.4 Порядку № 758 у разі заміни хоча б одного з підписів або доповнення хоча б одним підписом подається нова картка із зразками підписів усіх осіб, які мають право першого або другого підпису, засвідчена в установленому порядку. У разі звільнення та/або призначення хоча б однієї з посадових осіб, що мають право першого та другого підписів, протягом п`яти робочих днів з дати звільнення та/або призначення подається нова картка із зразками підписів та відбитком печатки. За правильність оформлення та достовірність інформації, наведеної в картці, та за своєчасність внесення змін до картки відповідає клієнт.

Водночас, абзацом третім пункту 10.1 глави 10 наказу Міністерства фінансів України від 23.08.2012 № 938 "Про затвердження Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів" (далі- Порядок № 938) встановлено, що органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних інструкцій розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов`язання та бюджетного фінансового зобов`язання у межах залишків бюджетних коштів на рахунках розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів за відповідними кодами економічної класифікації видатків та класифікації кредитування

Платіжні інструкції подаються до органів Казначейства в паперовій або електронній формі. Форму платіжної інструкції визначено Порядком казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 грудня 2012 року № 1407, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 січня 2013 року за № 130/22662. Обов`язкові реквізити, строк дії платіжних інструкцій (у тому числі тих, які формують органи Казначейства для здійснення внутрішніх операцій) та вимоги щодо їх заповнення визначено Інструкцією про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 163. Платіжні інструкції у паперовій формі подаються до органів Казначейства в кількості примірників, необхідних для всіх учасників безготівкових розрахунків (пункт 10.3 глави 10 Порядку № 938).

Так, серед обов`язкових реквізитів платіжних інструкції зокрема є підпис особи, що зазначена у картці із зразками підписів та відбитка печатки.

Таким чином, станом на 10.01.2023 у відповідача не було об`єктивної можливості здійснити розрахунок при звільненні у зв`язку з відсутністю посадової особи, який надано право відповідно до законодавства або установчих документів на розпорядження рахунками та підписання платіжних, розрахункових та інших розпорядчих документів.

Також, матеріалами справи підтверджується, що Сумською районною радою вживалися заходи для виплати заступнику голови ради нарахованих сум при звільненні.

Зокрема, 11.01.2023 на засіданні постійної комісії районної ради з питань соціально-економічного розвитку, планування, бюджету, фінансів та управління комунальною власністю керуючою справами виконавчого апарату Бояриновою І. В. депутатам ради було повідомлено про необхідність у розрахунку при звільненні голови районної ради ОСОБА_2 та заступника голови районної ради ОСОБА_1 , повноваження яких були припинені на шістнадцятій сесії районної ради 10.01.2023.

13.01.2023 на сімнадцятій сесії районної ради керуюча справами виконавчого апарату ОСОБА_3 також наголосила депутатам ради про необхідність у виплаті всіх належних сум при звільненні голови районної ради ОСОБА_2 та заступника голови районної ради ОСОБА_1 , повноваження яких були припинені на шістнадцятій сесії районної ради 10.01.2023. Також було доведена інформація про те, що у разі відсутності керівника ради в подальшому виникне заборгованість з виплати заробітної плати працівникам виконавчого апарати ради та заборгованість по оплаті комунальних платежів.

Після обрання нового голови Сумської районної ради рішенням вісімнадцятої сесії восьмого скликання від 23.02.2023 та після його вступу до виконання обов`язків з 02.03.2023, на виконання вимог Порядку № 758 Сумською районною радою була направлено пакет документів для зміни підписів до органів Казначейства, що підтверджується копією листа відповідача від 03.03.2023 № 02-04/55.

Також, листом від 08.03.2023 № 02-04/74 Сумською районною радою направлено пакет документів до відокремленого пункту реєстрації кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг Державної казначейської служби України Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області для формування кваліфікованих сертифікатів відкритих ключів.

Відтак, саме після здійснення комплексу вказаних дій у відповідача виникла реальна можливість провести остаточний розрахунок з позивачем.

Так, після виникнення права на здійснення платежів 09.03.2022 відповідачем подано до органів Казначейства реєстр бюджетних зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів та платіжну інструкцію № 4, яка підписана головою Сумської районної ради, головним бухгалтером установи та скріплена печаткою.

Оплата позивачу виплат при звільненні здійснена органами казначейства України 11.03.2023.

Отже, відповідач вчинив всі дії задля здійснення своєчасного розрахунку при звільненні з позивачем.

Таким чином, встановленими по справі обставинами підтверджується, що невиплата позивачу розрахунку при звільненні у січні 2023 року у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, відбулася не з вини роботодавця, а в силу об`єктивних обставин, що перебували поза його волею, та були обумовлені передбаченим законодавством порядком казначейського обслуговування та бюджетного процесу, на який відповідач не в змозі вплинути, і, більш того, якого відповідач зобов`язаний дотримуватися.

Тому, оскільки вина роботодавця є обов`язковою умовою для застосування ст. 117 КЗпП України, немає підстав для покладення на відповідача обов`язку із виплати середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 по справі № 480/3097/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич С.П. Жигилій