Справа № 420/33645/23
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області по не нарахуванню та невиплаті компенсації витрат, понесених у зв`язку із відрядженнями старшому слідчому відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління ГУНП в Одеській області Омельченку Захару Вікторовичу;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити компенсаційні витрати, понесені у зв`язку із відрядженнями за 200 (двісті) календарних днів на користь ОСОБА_1 , який до 25.05.2023 перебував у званні майора поліції та займав посаду старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління ГУНП в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до статті 69 Закону України «Про Національну поліцію» на позивача було покладено тимчасово виконання обов`язків на різних посадах структурних підрозділів поліції у складі ГУНП в Одеській області, а саме: з 05.09.2022 по 05.11.2022 (62 доби) за не вакантною посадою слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2, з 09.11.2022 по 09.01.2023 (62 доби), з 11.03.2023 по 11.05.2023 (62 доби) та з 12.05.2023 по 12.07.2023 (припинено дію 25.05.2023 та складає 14 діб) за не вакантною посадою слідчого відділення №1 слідчого відділу Білгород-Дністровського районного відділу поліції.

25.05.2023 позивача звільнено з Національної поліції України за станом здоров`я.

Загальний термін перебування у відрядженнях, відповідно до наказів керівництва ГУНП в Одеській області протягом 2022-2023 років, склав 200 діб.

В той же час, в період з 08.06.2022 по 04.01.2023 щодо позивача проводились службові розслідування в якості старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області та було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що він дійсно перебував на вищевказаній посаді, але ніс службу в інших підрозділах поліції ГУНП в Одеській області.

Несення позивачем служби за місцем відрядження підтверджується відсутністю будь-яких службових перевірок щодо відсутності його на робочому місці відповідно до раніше зазначених наказів керівництва ГУНП області, а також доповідних керівників органів поліції щодо нарахування заробітної плати (містяться в Слідчому управлінні ГУНП в Одеській області).

Підставою звернення до суду стало відсутність належним чином оформлених документів та відсутність будь-якого фінансування з боку роботодавця, як на період відправлення у відрядження, так і після його закінчення.

Впродовж 200 (двохсот) днів позивач за наказом свого керівництва перебував у відрядженні за визначеним місцем розташування та виконував службові обов`язки в межах покладених на завдань. При цьому, незважаючи на далеку відстань від місця проживання, жодних коштів чи компенсації за найм житла чи проживання на період несення служби у відрядженні роботодавцем компенсовано не було, а житло для проживання також не було надано.

29.06.2023 ГУНП в Одеській області здійснило нарахування виплати у зв`язку із звільненням, та компенсацію раніше невиплачених, але нарахованих коштів, які зазначило як «заробітна платня». В той же час, не виплачено компенсацію добових витрат за весь час перебування у відрядженні в період 2022- 2023 років протягом 200 (двохсот) діб, тобто ГУНП в Одеській області не нарахувало та не виплатило позивачу 120000 (сто двадцять тисяч) гривень.

На переконання позивача, він має право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій, у зв`язку із службовими відрядженнями, а саме добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 08.12.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

15.12.2023 року до суду за вхід. № 44985/23 надійшла заява на виконання ухвали.

Ухвалою суду від 18.12.2023 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

09.01.2024 року за вх. №ЕС/1292/24 від ГУНП в Одеській області надійшла заява про поновлення процесуального строку для подання відзиву.

09.01.2024 року за вх. №ЕС/1296/24 від ГУНП в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому, зокрема зазначено, що Інструкцією №672 встановлено обов`язок подати документи про перебування у відрядженні, саме у строк п`яти робочих днів після повернення зі службового відрядження.

При цьому, позивач не надає жодного, належного та допустимого доказу того, що ним подавалися підтверджуючи документи про перебування у відрядженні до бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області.

З огляду на вищевикладене, можливо дійти до висновку, що позивачем не було виконано вимоги, щодо надання до ГУНП в Одеській області у п`ятиденний термін відповідних документів, підтверджуючих понесені витрати під час відрядження, а також зазначення даної інформації у звітах.

12.01.2024 року за вхід.№1756/24 надійшла заява позивача, яка фактично є відповіддю на відзив та містить твердження про те, що предметом спору є бездіяльність відповідача щодо не видання наказу про відрядження, а не механізм звернення для отримання фінансового забезпечення після відрядження.

12.01.2024 року за вхід.№1757/24 надійшла заява позивача про відмову в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 07.09.2023 року, ОСОБА_1 07.11.2015 прийнятий на службу до поліції (наказ від 07.11.2015 р. №370).

25.05.2023 року ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції (наказ від 25.05.2023 р. №603).

Також матеріали справи містять:

копію наказу від 19.08.2022 року №1397 о/с, яким відповідно до ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію» покладено тимчасове виконання обов`язків з 05.09.2022 р. по 05.11.2022 р. на майора поліції ОСОБА_1 за невакантною посадою слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2;

копію наказу від 09.11.2022 р. №1791 о/с, яким відповідно до ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію» покладено тимчасове виконання обов`язків з 09.11.2022 р. по 09.01.2023 р. на майора поліції ОСОБА_1 за невакантною посадою слідчого відділення №1 слідчого відділу Білгород-Дністровського районного відділу поліції;

копію наказу від 06.03.2023 р. №227 о/с, яким відповідно до ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію» покладено тимчасове виконання обов`язків з 11.03.2023 р. по 11.05.2023 р. на майора поліції ОСОБА_1 за невакантною посадою слідчого відділення №1 слідчого відділу Білгород-Дністровського районного відділу поліції;

копію наказу від 10.05.2023 р. №546 о/с, яким відповідно до ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію» покладено тимчасове виконання обов`язків з 12.05.2023 р. по 12.07.2023 р. на майора поліції ОСОБА_1 за невакантною посадою слідчого відділення №1 слідчого відділу Білгород-Дністровського районного відділу поліції.

Крім цього, матеріали справи також містять:

копію наказу від 08.06.2022 р. №854 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Одеській області», яким ОСОБА_1 оголошено зауваження;

копію наказу від 30.09.2022 р. №1777 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 оголошено сувору догану;

копію наказу від 04.01.2023 р. №31 «Про порушення вимог законодавства України та притягнення винного до дисциплінарної відповідальності», яким ОСОБА_1 попереджено про неповну службову відповідність.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

Кожен юридичний конфлікт має зовнішні прояви, до яких належать правовий спір і правопорушення.

Спір виникає на підставі юридичного факту й саме цим породжує відповідні правовідносини.

За сталою судовою практикою підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Як вбачається з позовної заяви, підставою звернення до суду стало відсутність належним чином оформлених документів та відсутність будь-якого фінансування з боку роботодавця, як на період відправлення у відрядження, так і після його закінчення. В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на норми Наказу Міністерства Внутрішніх Справ №672 від 02.08.2017 року «Про затвердження Інструкції про службові відрядження поліцейських в межах України».

Матеріально-правові вимоги, заявлені позивачем, стосуються протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області по не нарахуванню та невиплаті компенсації витрат, понесених у зв`язку із відрядженнями старшому слідчому відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_1 та, відповідно, зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити компенсаційні витрати, понесені у зв`язку із відрядженнями за 200 (двісті) календарних днів на користь ОСОБА_1 , який до 25.05.2023 перебував у званні майора поліції та займав посаду старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління ГУНП в Одеській області.

Надаючи правову оцінку підставам заявленого позову суд виходить з наступного.

Відповідно до пунктів 2, 3 розділу І «Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 року №672, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 №1042/30910, службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Основними завданнями службових відряджень є, зокрема надання практичної допомоги в службовій діяльності органів (підрозділів) поліції.

Згідно пункту 1 розділу II Інструкції № 672 при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій).

У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження.

Зміна строків відрядження або пунктів призначення здійснюється шляхом видання нового наказу.

У разі направлення поліцейських для проведення оперативно-розшукових заходів у наказі можуть не зазначатися пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення). Водночас ці відомості зазначаються у завданні, витяг з якого чи копія якого додається до звіту про використані кошти, надані на відрядження (далі - звіт про використання коштів).

Пунктом 2 розділу II Інструкції №672 встановлено, зокрема, що строк відрядження не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням часу перебування в дорозі, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» (далі - постанова КМУ N 98), та випадків, передбачених пунктами 4 та 6 цього розділу.

З дозволу керівника органу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, ураховується затримка у відрядженні з причин, що не залежать від відрядженого поліцейського, за наявності підтвердних документів. При цьому загальний строк відрядження не може перевищувати 60 календарних днів.

Відповідно до п.3 розділу II Інструкції №672 поліцейським, направленим у службові відрядження, за кожний день перебування у відрядженні в межах строків, передбачених пунктом 2 цього розділу, виплачуються добові в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 розділу II Інструкції №672 строк службового відрядження поліцейського, який направляється в межах України для участі в антитерористичних операціях і здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, а також здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні (далі - операція Об`єднаних сил), не повинен перевищувати періоду проведення таких операцій.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4, 8 розділу ІІІ Інструкції №672 поліцейському, який направляється у службове відрядження, видається посвідчення про відрядження з талоном посвідчення про відрядження та карткою автоматизованої інформаційної системи «Відрядження» (далі - картка АІС «Відрядження»), які оформлюються відрядженою особою.

Орган (підрозділ) поліції самостійно забезпечує виготовлення бланків посвідчень про відрядження.

На бланку посвідчення про відрядження проставляється відповідні серія та номер.

Виїзд поліцейського у службове відрядження без посвідчення про відрядження не дозволяється.

Посвідчення про відрядження підписується керівником органу поліції або його першим заступником, заступниками відповідно до їх компетенції та скріплюються гербовою печаткою.

Поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов`язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу.

Усі витрати на службове відрядження відшкодовуються лише за наявності оригіналів документів, що засвідчують вартість цих витрат.

Згідно з пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції №672 витрати на службове відрядження відшкодовуються відповідно до постанови КМУ №98 та Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за №218/2658 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 березня 2011 року №362) (із змінами).

Відповідно до абзацу 1 пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 2 лютого 2011 №98 в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, установлено що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів, відшкодовуються: 1) витрати: на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях; на побутові послуги, що включені до рахунків на оплату вартості проживання у місцях проживання (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), але не більш як 10 відсотків сум добових витрат для держави, до якої відряджається працівник, визначених у додатку 1 до цієї постанови, за всі дні проживання; на бронювання місць у готелях (мотелях) у розмірах не більш як 50 відсотків вартості місця за добу; на користування постільними речами в поїздах; на оформлення закордонних паспортів; на оформлення дозволів на в`їзд (віз); на оплату вартості страхового поліса життя або здоров`я відрядженого працівника або його цивільної відповідальності (у разі використання транспортного засобу) за наявності оригіналу такого поліса з відміткою про сплату страхового платежу, якщо згідно із законами держави, до якої відряджається працівник, або держав, територією яких здійснюється транзитний рух до зазначеної держави, необхідно здійснити таке страхування; на обов`язкове страхування та інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження; на оплату службових телефонних розмов.

Згідно п.14 Розділу ІІІ Інструкції №672 розміри добових витрат та гранична сума витрат на найм житлового приміщення за добу визначаються відповідно до додатка 1 до постанови КМУ №98.

Пунктом 16 Розділу ІІІ Інструкції №672 встановлено, що після повернення зі службового відрядження протягом п`яти робочих днів поліцейський зобов`язаний подати до бухгалтерської служби картку АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів.

Відповідно до пункту 18 розділу ІІІ Інструкції, якщо до бухгалтерської служби звіт про використання коштів подано заповненим неповністю, з помилками та/або без підтвердних документів, його разом зі всіма документами повертають поліцейському без виконання.

Поліцейський у строк до трьох робочих днів з часу повернення звіту про використання коштів повинен подати до бухгалтерської служби виправлений звіт про використання коштів та підтвердні документи.

Таким чином, Інструкцією №672 встановлено обов`язок подати документи про перебування у відрядженні саме у строк п`яти робочих днів після повернення зі службового відрядження.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області стосовно відшкодування витрат на оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях.

Також матеріали справи не містять картки АІС «Відрядження» у паперовому вигляді, посвідчення про відрядження та звіт про використання коштів, подання яких є обов`язком поліцейського, відповідно до пункту 16 Розділу ІІІ Інструкції №672.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі «Голдер проти Сполученого Королівства», згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який насамперед полягає у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення.

У заяві від 12.01.2024 року за вхід.№1756/24, яка фактично є відповіддю на відзив, міститься твердження про те, що предметом спору є бездіяльність відповідача щодо не видання наказу про відрядження, а не механізм звернення для отримання фінансового забезпечення після відрядження.

Натомість, як зазначено вище, предметом позову є не нарахування та невиплата компенсації витрат, понесених у зв`язку із відрядженнями. Заяви про зміну підстав або предмету позову ОСОБА_1 не подавалось.

При цьому, щодо твердження позивача про неналежне оформлення відрядження суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 580).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №580, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина перша статті 59 Закону №580).

Згідно до частиною третьою статті 59 Закону №580 рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (частина четверта статті 59 Закону №580).

Відповідно до частини першої статті 60 Закону №580 проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року №1235, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року за №1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок №1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).

Відповідно до розділу II Порядку №1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, зокрема, як тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою.

За приписами пункту 2 розділу III Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Пунктом 3 розділу III Порядку №1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235.

Відповідно до пункту 4 розділу III Порядку №1235 у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.

Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Закон № 580 є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, а відтак у даному спорі застосуванню мають підлягати норми спеціального законодавства.

Порядок тимчасового виконання обов`язків поліцейським встановлений ст. 69 Закону №580.

Приписами ч. 1-3 даної статті визначено, що у зв`язку зі службовою необхідністю на поліцейського, який займає штатну посаду, може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою, а саме:

1) вакантною - за його згодою;

2) невакантною - у разі тимчасової відсутності або внаслідок усунення чи відсторонення від посади поліцейського, який займає таку посаду, незалежно від його згоди.

Безперервний строк тимчасового виконання обов`язків не повинен перевищувати чотирьох місяців.

Тимчасове виконання обов`язків покладається на поліцейських письмовим наказом керівника органу (закладу, установи) поліції, який уповноважений призначати на відповідну посаду згідно з цим Законом.

Як встановлено судом, матеріали справи містять копію наказу від 19.08.2022 року №1397 о/с, яким відповідно до ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію» покладено тимчасове виконання обов`язків з 05.09.2022 р. по 05.11.2022 р. на майора поліції ОСОБА_1 за невакантною посадою слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2; копію наказу від 09.11.2022 р. №1791 о/с, яким відповідно до ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію» покладено тимчасове виконання обов`язків з 09.11.2022 р. по 09.01.2023 р. на майора поліції ОСОБА_1 за невакантною посадою слідчого відділення №1 слідчого відділу Білгород-Дністровського районного відділу поліції; копію наказу від 06.03.2023 р. №227 о/с, яким відповідно до ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію» покладено тимчасове виконання обов`язків з 11.03.2023 р. по 11.05.2023 р. на майора поліції ОСОБА_1 за невакантною посадою слідчого відділення №1 слідчого відділу Білгород-Дністровського районного відділу поліції; копію наказу від 10.05.2023 р. №546 о/с, яким відповідно до ст. 69 Закону України «Про Національну поліцію» покладено тимчасове виконання обов`язків з 12.05.2023 р. по 12.07.2023 р. на майора поліції ОСОБА_1 за невакантною посадою слідчого відділення №1 слідчого відділу Білгород-Дністровського районного відділу поліції, які свідчать що ОСОБА_1 тимчасово виконував обов`язки за не вакантною посадою з 05.09.2022 по 05.11.2022 (62 доби), з 09.11.2022 по 09.01.2023 (62 доби), з 11.03.2023 по 11.05.2023 (62 доби) та з 12.05.2023 по 12.07.2023 (припинено дію 25.05.2023 та складає 14 діб), а не перебував у відрядженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст. ст. 2-9, 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Головне управління Національної поліції в Одеській області (юридична адреса: 65080, м. Одеса, вул. Академіка Філатова, 15-а, фактична адреса: вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014, , електронна пошта: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА

.