Справа № 200/353/24
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року Справа№200/353/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону

до Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

третя особа: ОСОБА_1

про визнання протиправною та скасування постанови

Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови від 21 грудня 2023 року ВП № 73631552 про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що державним виконавцем безпідставно винесено постанову щодо стягнення виконавчого збору, оскільки невірно розраховано суму збору внаслідок перебування ВП №73631552 за вимогами немайнового характеру.

Зазначає, що Одеським окружним адміністративним судом у справі № 420/12070/23 ухвалено рішення від 11.10.2023, яким зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки за період з 11.09.2020 по 12.05.2023 у розмірі 3362,95 гривень, отже, Одеським окружним адміністративним судом ухвалено рішення майнового характеру, яке передбачає стягнення зі Спеціалізованої прокуратури, яка є органом державної влади, бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень.

Зауважує, що відповідно до норм чинного законодавства виконавчий збір стягується за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника-юридичної особи, що має становити 26800,00 гривень, проте у постанові від 21.12.2023 про стягнення виконавчого збору державним виконавцем взагалі не мотивовано та не обґрунтовано чому саме виконавчий збір стягується у сумі, що становить меншу суму, а саме: 26000,00 гривень.

Таким чином, позивач вважає, що постанова від 21 грудня 2023 року ВП № 73631552 про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000,00 гривень винесена неправомірно, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами Глави 11 Розділу 2 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» КАС України та призначено розгляд справи на 19 лютого 2024 року в порядку письмового провадження. Залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року № 4-в, суддя Голубова Л.Б. з 19 по 23 лютого 2024 року проходила періодичне навчання в Національній школі суддів України, у зв`язку з чим рішення ухвалюється в перший робочий день після навчання.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Краматорський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відзив на позовну заяву не надав, проте, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2024 року відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, який відповідає вимогам ст. 162 КАС України.

Частиною 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Крім того, ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Третя особа письмові пояснення, щодо заявленого позову не надала.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УСТАНОВИВ:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 420/12070/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020 по 12.05.2023, але не більше як за шість місяців.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020 по 12.05.2023, але не більше як за шість місяців, у сумі 3362,95 грн.

Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 420/12070/23, відповідно до якого зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020 по 12.05.2023, але не більше як за шість місяців, у сумі 3362,95 грн.

21 грудня 2023 року на підставі виконавчого листа № 420/12070/23 від 11.10.2023 року державним виконавцем Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осиновиком Євгеном Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73631552. Пунктом 2 вказаної постанови зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Осиновиком Є.М. 21 грудня 2023 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої постановлено стягнути з Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону виконавчий збір у розмірі 26000,00 гривень.

Постанова про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору отримана Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону 11 січня 2024 року, про що свідчать вхідні штампи за № 407 і № 409 на супровідних листах.

Платіжною інструкцією № 30 від 18 січня 2024 року Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону сплатила 26000,00 гривень виконавчого збору.

Проте, позивач вважає протиправними дії державного виконавця та протиправною постанову від 21 грудня 2023 року ВП № 73631552 про стягнення виконавчого збору в розмірі 26000,00 гривень, оскільки сума виконавчого збору розрахована невірно, у зменшеному розмірі, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Спірним питанням даної справи є винесення постанови про стягнення виконавчого збору саме у розмірі 26000,00 гривень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною четвертою статті 19 Закону №1404-VIII передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктом 6 частини п`ятої статті 19 Закону №1404-VIII встановлено, що боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною 1 статті 6 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Стаття 11 Закону №1404-VIII визначає, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII установлено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно з частиною третьою статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець в межах відкритого виконавчого провадження і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання останнього до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі № 360/3324/19, від 23 грудня 2020 року у справі № 620/334/20.

Щодо визначення розміру виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року в адміністративній справі № 420/12070/23, зокрема зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020 по 12.05.2023, але не більше як за шість місяців, у сумі 3362,95 грн.

21 грудня 2023 року державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000,00 гривень, оскільки рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року в адміністративній справі № 420/12070/23 зобов`язано позивача саме нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020 по 12.05.2023, але не більше як за шість місяців, у сумі 3362,95 грн, а не встановлено стягнення конкретної суми, тобто за виконання рішення немайнового характеру.

Суд шляхом математичного підрахунку встановив, що державним виконавцем застосовано величину мінімальної заробітної плати у розмірі 6500,00 гривень для визначення суми виконавчого збору (6500,00 грн х 4).

Разом з тим, відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 6700,00 гривень.

На виконанні у відповідача знаходився виконавчий документ щодо виконання судового рішення немайнового характеру, а відтак сума виконавчого збору повинна була складати 26800,00 (4 х 6700,00) гривень.

Отже, державним виконавцем невірно розраховано суму виконавчого збору, проте суд вважає, що дана обставина не є самостійною підставою, яка може слугувати для визнання протиправною постанови та її скасування, оскільки дані помилки усуваються шляхом внесення виправлень в постанову про стягнення виконавчого збору.

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 року за №1302/29432, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (надалі Інструкції №512/5).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5 передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

З аналізу статей 26, 27 Закону №1404-VIII вбачається, що про стягнення виконавчого збору державний виконавець обов`язково зазначає одночасно з відкриттям виконавчого провадження у відповідній постанові.

Водночас, Законом №1404-VIII передбачено випадки, коли виконавчий збір не стягується (частина п`ята статті 27 Закону №1404-VIII), а також умову, коли зазначений в постанові про відкриття виконавчого провадження виконавчий збір не підлягає стягненню.

В останньому випадку йдеться про частину дев`яту статті 27 Закону №1404-VIII, за змістом якої виконавчий збір не стягується, якщо відповідне рішення було виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом до відкриття виконавчого провадження.

Отже, одночасно з відкриттям виконавчого провадження (крім випадків, визначених у частині п`ятій статті 27 Закону №1404-VIII) державний виконавець зазначає про стягнення виконавчого збору. Проте, якщо під час виконавчого провадження буде встановлено, що рішення суду виконано до його відкриття, виконавче провадження закривається, а зазначений у постанові про відкриття виконавчого провадження виконавчий збір не стягується.

Тотожну за змістом правову позицію Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вже неодноразово викладав у постановах від 23 січня 2019 року в справі № 703/1086/17, від 20 лютого 2019 року в справі № 712/5014/17, від 13 лютого 2019 року в справі № 295/13991/16-а.

Судом встановлено, що державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження у справі від 21 грудня 2023 року не вказав суму виконавчого збору, який підлягає стягненню, однак дана обставина не може слугувати підставою для скасування постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 26000,00 гривень, оскільки постанова прийнята в день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 21 грудня 2023 року.

Суд наголошує, що дана вимога є немайновою, оскільки на боржника покладено обов`язок здійснити нарахування та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2020 по 12.05.2023, але не більше як за шість місяців, у сумі 3362,95 грн, а не стягнути конкретну (фіксовану/тверду) суму коштів.

Судом також не встановлено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року в адміністративній справі № 420/12070/23 добровільно виконано Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону до відкриття виконавчого провадження ВП № 73631552, тобто до 21 грудня 2023 року, що в свою чергу слугувало би підставою для не стягнення виконавчого збору на підставі ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Більш того, суд наголошує, що відповідно до платіжної інструкції № 30 від 18 січня 2024 року Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону сплатила 26000,00 гривень виконавчого збору, що свідчить про погодження дій Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно із ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Отже, в силу приписів ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII, момент стягнення виконавчого збору законодавець безальтернативно пов`язує саме з фактом винесення виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, незалежно від вчинення ним заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Аналізуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом № 1404-VІІІ не передбачено.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 750/7624/17.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 73631552 від 21.12.2023 року, а сума визначеного виконавчого збору може бути змінена шляхом внесення виправлень в постанову про стягнення виконавчого збору.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, відповідачем правомірно вчинені дії у виконавчому провадженні, що відповідає вимогам встановленим частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Маяковського, буд. 21, ) до Краматорського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (84333, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Академічна, буд. 20, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19 лютого 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його ухвалення безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова