Справа № 260/374/23
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 260/374/23 пров. № А/857/17839/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Гриньків І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року (суддя Гаврилко С.Є., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у січні 2023 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.06.2021 р. № 0-0704 Головного управління Державної податкової служби в Закарпатській області; скасувати Рішення в.о. начальника Головного управління ДПС у Закарпатській області Матьоли № 117/13-08 від 15.12.2022р. про опис майна в податкову заставу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 04 червня 2021 року № 0-0704 на підставі статті 54 пункту 54.3 підпункту 54.3.3 та статті 266 пункту 266.7 підпункту 266.7.2 Податкового кодексу України, позивача зобов`язано сплатити податок на нежитлову нерухомість, відмінну від земельної ділянки, в сумі 131025,47 грн. Позивач вказує, що податковим органом не враховано, що об`єкти нерухомості, зокрема нежитлові приміщення - будівлі хлібозаводу, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємства, не є об`єктами оподаткування у розумінні приписів статті 266 Податкового кодексу України. Посилаючись на приписи статті 266 пункту 266.2 підпункту 266.2.2 підпункту "є" Податкового кодексу України, зазначає, що контролюючим органом помилково віднесено належну йому частину нежитлової будівлі до категорії об`єктів оподаткування, що не мають пільг із сплати податку. Вважає, що належна позивачу частина нежитлових приміщень, а саме нежитлової будівлі виробничого будинку (хлібозаводу), як будівля промисловості не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону і податок на нерухоме майно на неї не повинен нараховуватись, а відтак, оскаржувані рішення відповідача є протиправними.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 рокупозов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби в Закарпатській області від 04 червня 2021 року № 0-0704. Скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби в Закарпатській області № 117/13-08 від 15 грудня 2022 року про опис майна в податкову заставу.

Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, щозгідно із статтею 266 пунктом 3 підпунктом 1 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Відтак вважає неправильнимивисновки суду першої інстанції про те, що з огляду на непридатність частини майна до використання сума податку повинна бути перерахована відповідачем. Вказує, що підставою звільнення платника податку від обов`язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за правилами підпункту «є» статті 266 пунктом 2 підпунктом 2 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування, однак позивачем не доведено використання об`єкту нерухомого майна у господарській діяльності позивача.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, було встановлено, що у власності позивача перебуває нежитлова будівля хлібозаводу, загальною площею 2017,6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 та будівля трансформаторної загальною площею 56,3 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26, 27).

Судом встановлено, що податковим повідомленням-рішенням від 04 червня 2021 року № 0-0704 на підставі статті 54 пункту 54.3 підпункту 54.3.3 та статті 266 пункту 266.7 підпункту 266.7.2 Податкового кодексу України, позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами , які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" в сумі 131025,47 грн. (а.с. 12).

Судом також встановлено, що прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення, яке оскаржує позивач, стосується лише нежитлової будівлі хлібозаводу, загальною площею 2017,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене податкове зобов`язання визначене відповідачем за наступні періоди володіння: січень, лютий 2020 року та квітень-грудень 2020 року, тобто за 11 місяців 2020 року (а.с 137).

Не погоджуючись з таким податковим повідомленням-рішенням, 20 вересня 2021 року на адресу ГУ ДПС України у Закарпатській області позивачем подано заяву в порядку пункту 266.7.3. Податкового кодексу України про проведення звірки даних щодо належного їй об`єкту оподаткування, розміру ставки податку, нарахованої суми податку та звільнення її від сплати даного податку на нежитлову нерухомість, відмінну від земельної ділянки (а.с.13-16).

Листом Головне управління ДПС України у Закарпатській області від 27 вересня 2021 року № 12295/Адв./6/07-16/24-02-09 зазначило, що у відповідності до Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено відсутність правових підстав для розгляду заяви. Підставою для відмови у розгляді заяви стала відсутність в додатку до заяви, підписаної адвокатом, свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльності (а.с. 17,18).

В подальшому, саме у зв`язку з податковим зобов`язанням, що було визначене податковим повідомленням-рішенням від 04 червня 2021 року № 0-0704 та, у зв`язку із цим, несплатою податкового боргу, який виник на підставі прийнятого відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, Головним управлінням ДПС у Закарпатській області було прийняте рішення про опис майна позивача в податкову заставу № 117/13-08 від 15 грудня 2022 року (а.с. 20).

Не погоджуючись із вказаними податковим повідомленням-рішенням та рішення про опис майна в заставу, та вважаючи, що у позивача відсутній обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивач звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з тим, що площа об`єкту оподаткування хлібозаводу, у повному розмірі не придатна до експлуатації, відповідно сума податку повинна бути перерахована відповідачем. Вказав, що виходячи з того, що оскаржуване рішення про опис майна у податкову заставу винесене на підставі скасованого судом податкового повідомлення-рішення, з урахуванням похідного характеру такого рішення, останнє також підлягає скасуванню.

Статті 19 частиною 2 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі по тексту ПК України).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Статтею 266 ПК України врегулюванні питання податку на нерухоме майно, відмінні від земельної ділянки.

Згідно з матеріалами справи, податковим повідомленням-рішенням від 04 червня 2021 року № 0-0704 на підставі статті 54 пункту 54.3 підпункту 54.3.3 та статті 266 пункту 266.7 підпункту 266.7.2 Податкового кодексу України, позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості" в сумі 131025,47 грн. (а.с. 12).

Відповідно до статті 266 пункту 266.1 підпункту 266.1.1 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (стаття 266 пункт 266.2 підпункту 266.2.1 ПК України).

Згідно із статтею 266 пунктом 266.2 підпунктом 266.2.2 абзацом "є" ПК України, на час виникнення спірних правовідносин, не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Рішенням XXVI сесії VII скликання Великоберезнянської селищної ради від 26 червня 2019 р. № 592 Про затвердження рішення "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2020 рік", селищна рада вирішила встановити на території Великоберезнянської селищної ради ставки податку на нерухоме майно на 2020 рік (а.с. 37).

Згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 за кодом 125 "Будівлі промислові та склади", передбачено, що даний клас включає в себе "Будівлі підприємств харчової промисловості" (код 1251.5).

Відповідно до частини першої цього ж класифікатора, будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Оскільки будівля хлібозаводу є будівлею для виробництва хліба, відповідно вона є будівлею харчової промисловості, яка входить до класу за кодом 125 "Будівлі промислові та склади".

Згідно Додатку 1 до рішення про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ставка податку за 1 кв.м. площі нерухомості - будівлі хлібозаводу, яка належить позивачу, становить - 1,5% розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 38-40).

Як слідує з матеріалів справи, зокрема Акту обстеження будівлі бувшого хлібозаводу №91 від 26 грудня 2019 року, будівля хлібозаводу знаходиться в аварійному стані, не придатна до експлуатації та являється небезпечною для оточуючих. Для подальшої експлуатації необхідна повні заміна даху та перекриття, а також капітальний ремонт цілої будівлі або демонтаж 1/2 частини будівлі (а.с. 29, 30).

У відповідності до технічного паспорту на виробничу будівлю (а.с. 31-35) площа, яка є придатною до експлуатації становить 521,4 кв.м.

Згідно із статтею 266. пунктом 266.3 підпунктом 266.3.1 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до статті 266 пункту 266.5 підпункту 266.5.1 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Стосовно покликання апелянта на те, що позивачем не надано документів, які свідчать про обґрунтованість виокремлення із загальної площі майна, окремої частини такої площі з метою у подальшому визначити її як базу оподаткування для усього об`єкта нерухомого майна, колегія суддів зазначає наступне.

Позивачем додано акт обстеження будівлі від 26.12.2019 №91 та технічний паспорт на будівлю, де чітко зазначено площу нерухомого майна, на якій здійснюється господарська діяльність позивачем та ту частину, яка зруйнована і не підлягає використанню.

Апеляційний суд погоджується, що у зв`язку з тим, що площа вказаного вище об`єкта хлібозаводу, у повному розмірі не придатна до експлуатації, відтак сума податку повинна бути перерахована відповідачем.

Відповідно до статті 19-1 Податкового кодексу України, визначення суми податкових зобов`язань належить до функцій контролюючого органу, тому відповідно оскаржене податкове повідомлення рішення підлягає скасуванню повністю.

Разом з тим, вказані спірні обставини вже були предметом дослідження Восьмим апеляційним адміністративним судом та зазначено у постанові від 17 травня 2022 року у справі №260/3915/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень (а.с. 41-48). Зазначена адміністративна справа має аналогічні обставини, з різницею лише в податковому періоді. Восьмим апеляційним адміністративними судом постановою від 17 травня 2022 року було апеляційну скаргу позивача задоволено, та позов задоволено.

Згідно із статтею 78 частиною 4 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкове повідомлення - рішення відповідача від 04 червня 2021 року № 0-0704 необхідно скасувати.

Разом з тим, у зв`язку з несплатою податкового боргу, який виник на підставі прийнятого відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головним управлінням ДПС у Закарпатській області було прийняте рішення про опис майна позивача в податкову заставу № 117/13-08 від 15 грудня 2022 року (а.с. 20).

Відповідно до статті 14 пункту 14.1 підпункту 14.1.155 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 88 пункту 88.1 Податкового кодексу України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Як передбачено положеннями статтею 89 пунктом 89.1 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, умовою для прийняття керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу є наявність у такого платника податків податкового боргу.

З огляду на те, що оскаржуване рішення про опис майна у податкову заставу винесене на підставі скасованого судом податкового повідомлення-рішення, з урахуванням похідного характеру такого рішення, останнє також підлягає скасуванню.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі №260/374/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді Л. Я. Гудим
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 22 лютого 2024 року