Справа № 990/222/23
Суддя: Пільков Костянтин Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Окрема думка судді К. М. Пількова
до постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 990/222/23
«ВККС, відповідаючи на її [позивачки - К.П] інформаційний запит …, надала неповну та недостовірну інформацію, оскільки у відповіді зазначено про обставини щодо надання рекомендації для призначення ОСОБА_1 на посаду судді Звенигородського районного суду Черкаської області, тоді як в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстровано Звенигородський районний суд. Тобто, на думку позивачки, такої юридичної особи, як Звенигородський районний суд Черкаської області не існує, а відтак відповідач приховав той факт, що 21.10.2019 Комісією було прийнято рішення …, яким Вищій раді правосуддя рекомендовано ОСОБА_1 для призначення на посаду судді неіснуючої юридичної особи (суду)" (підстава позову за § 1.3 постанови Великої Палати Верховного Суду).
Це обставини, як їх виклала Велика Палата і які ОСОБА_2 , позивачка у цій справі, визначила як підставу свого позову до ВККС, аби визнати протиправними дії Комісії щодо надання неповної та недостовірної інформації, яка міститься в листі на її інформаційний запит, та зобов`язати ВККС надати повну та достовірну інформацію на інформаційний запит.
Тобто суди у цій справі розглянули по суті як такий, що спрямований на реальний захист порушених прав позов, у якому йдеться про порушення прав позивачки на отримання достовірної та повної публічної інформації, і який ґрунтується на твердженні про те, що ВККС приховала прийняття рішення, яким вона рекомендувала ВРП призначити на посаду судді певну особу до Звенигородського районного суду Черкаської області, в той час як за даними державного реєстру існує Звенигородський районний суд.
Рішення Великої Палати

Верховний Суд у складі колегії Касаційного адміністративного суду (далі - КАС ВС) рішенням від 08.11.2023 за результатами розгляду справи по суті у задоволенні позову відмовив, а Велика Палата Верховного Суду постановою від 15.02.2024 залишила це рішення без змін.

Не погоджуюсь з цим рішенням Великої Палати і нижче наводжу мотиви незгоди.

Мотиви незгоди з рішенням

Переглядаючи за апеляційною скаргою позивачки рішення КАС ВС у цій справі, Велика Палата мала його скасувати, а позов залишити без розгляду як такий, що його подано із зловживанням процесуальними правами.

Вочевидь, позов, який ґрунтується на твердженні, що ВККС «приховала» факт прийняття рішення про рекомендацію призначити особу до «неіснуючою юридичної особи», бо у рішенні Комісії йшлося про Звенигородський районний суд Черкаської області, а за даними реєстру назва суду - Звенигородський районний суд, не спрямований на захист прав особи, які б дійсно потребували захисту.

Розгляд такого позову не відповідав завданню адміністративного судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України, КАС).

Стаття 45 КАС «Неприпустимість зловживання процесуальними правами» передбачає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (пункт 3 частини другої статті 45 КАС).

Позов у цій справі, на мою думку, був очевидно безпідставний, оскільки обставини, на які посилалась позивачка, вочевидь не могли вказувати на порушення її прав, спір мав штучний характер і не міг бути розглянутий по суті.

Ресурси правосуддя не мали залучатись для розгляду по суті як дійсного юридичного спору особи з суб`єктом владних повноважень питання, суть якого зводилась до такого:

А. Звенигородський район знаходиться у Черкаській області

тому

Б. Звенигородський районний суд Черкаської області - це не що інше, як Звенигородський районний суд, який у Черкаській області.

Велика Палата також поклала результати з`ясування цього очевидного питання в основу свого рішення (§ 6.26 постанови).

На штучний характер позову, тобто такого, що не спрямований на захист тих прав, про порушення яких стверджує позивачка, вказала також Велика Палата, однак не зробила з цього висновків про правові наслідки такого позову: «…позов ОСОБА_2 спрямований не на захист права на доступ до публічної інформації, а на те, щоб суд перевірив правомірність рішення ВККС ...» (§ 6.31 постанови).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 45 КАС якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Отже, заходи із запобігання та у відповідь на зловживання процесуальними правами суд вживає ex officio, що цілком відповідає його обов`язку забезпечити, аби адміністративне судочинство виконувало покладене на нього законом завдання.

Тому за результатами розгляду апеляційної скарги позивачки, яка просила про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового про задоволення її позову, Велика Палата мала процесуальне повноваження після скасування оскарженого рішення ex officio кваліфікувати дії позивачки із зверненням з таким позовом як зловживання процесуальними правами, залишити позов без розгляду та вжити заходи, передбачені КАС, у відповідь на зловживання, що й мала зробити.

Суддя Костянтин ПІЛЬКОВ