Справа № 400/571/24
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 р. № 400/571/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 січня 2024 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування трудового стажу позивача згідно трудової книжки, ксерокопія якої була надана відповідачу разом з заявою про призначення пенсії;

зобов`язання відповідача провести позивачу перерахунок пенсії з дати її призначення, зарахувавши трудовий стаж у повному обсязі згідно трудової книжки, ксерокопія якої була надана відповідачу разом з заявою про призначення пенсії.

26.01.2024 через канцелярію суду від позивача надійшов уточнений адміністративний позов, в якому він змінив предмет позову і просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування періодів страхового (трудового) стажу позивача, а саме: з 01.09.1983 по 21.02.1989 період навчання у Миколаївському ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівному інституті ім. адмірала С.О. Макарова, з 05.05.1992 по 01.03.1993 період роботи на посаді комерційного директора ПКО «Егіда», з 02.03.1993 по 30.05.2003 період роботи заступником директора та директором фірми ТОВ «Юком-92», згідно трудової книжки, ксерокопія якої була надана відповідачу разом з заявою про призначення пенсії;

зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок пенсії з 09.11.2023 (дати її призначення), зарахувавши періоди страхового (трудового) стажу у повному обсязі згідно трудової книжки, ксерокопія якої була надана відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, а саме, зарахувати до страхового (трудового) стажу періоди: з 01.09.1983 по 21.02.1989 період навчання у Миколаївському ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівному інституті ім. адмірала С.О. Макарова, з 05.05.1992 по 01.03.1993 період роботи на посаді комерційного директора ПКО «Егіда», з 02.03.1993 по 30.05.2023 період роботи заступником директора та директором фірми ТОВ «Юком-92».

Позов обґрунтовано позивачем тим, що відповідач протиправно не зарахував відповідні періоди його роботи при призначені пенсії за віком, оскільки:

у відповідача відсутня можливість отримати оригінал своєї трудової книжки у зв`язку з розміщенням ФГ «Інтегровані агросистеми» на тимчасово окупованій території Голопристанської територіальної громади;

при виникненні у відповідача сумнівів щодо права позивача на отримання пенсії, він не позбавлений права перевірити достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством, для визначення права на пенсію.

У відзиві на позовну заяву від 18.02.2024 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити в повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що до трудового стажу позивача правомірно не враховано записи про періоди роботи зазначені в трудовій книжці, оскільки ним не надано оригіналу трудової книжки та / або уточнюючі довідки про періоди роботи, як того вимагають норми Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), і Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

У відповідні на відзив від 20.02.2024 позивач закцентував увагу на тому, що відповідач, не зарахувавши відповідні періоди його роботи до його страхового стажу, не врахував, що він з незалежних від нього обставин об`єктивно позбавлений можливості надати відповідачу оригінал трудової книжки.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви, оформленої відповідно до статей 160, 161 КАС України з урахуванням оцінки суду, наведеної у мотивувальній частині цієї ухвали.

26.01.2024 позивач подав до суду уточнений адміністративний позов.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 263 КАС України (без виклику сторін у судове засідання) та витребувано у відповідача докази.

До відзиву на позовну заяву від 18.02.2024 відповідач додав витребуванні докази.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі її обставини в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до диплома від 01.03.1989 серія НОМЕР_1 позивач з 1983 по 1989 рік навчався в Миколаївському ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівного інституту ім. адмірала С. О. Макарова.

Згідно із записами №№ 20-24 копії трудової книжки від 26.07.1982 НОМЕР_2 , поданої позивачем до органів Пенсійного фонду України 09.11.2023, позивач працював відповідно:

з 05.05.1992 по 01.03.1993 комерційним директором ПКО «Егіда»;

з 02.03.1993 по 09.01.1995 заступником директора ТОВ «Юком-92»;

з 10.01.1995 по 30.05.2003 директором ТОВ фірма «Юком-92».

Відповідно до відбитків печаток у копії вищезазначеної трудової книжки місцем реєстрації ПКО «Егіда» та ТОВ «Юком-92» є м. Миколаїв.

У довідці Фермерського господарства «Інтегровані агросистеми» від 18.09.2023 № ИА/ИС-00034 зазначено, що позивач з 23.09.2021 по теперішній час працює у Фермерському господарстві «Інтегровані агросистеми», яке на 24.02.2022 було зареєстровано у м. Гола Пристань Херсонської області, тому всі кадрові документи, в тому числі трудові книжки працівників, зараз знаходяться на тимчасово окупованій території.

09.11.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із письмовою заявою про призначення йому пенсії за віком, до якої було додано, зокрема, копію трудової книжки від 26.07.1982 НОМЕР_2 і довідку Фермерського господарства «Інтегровані агросистеми» від 18.09.2023 № ИА/ИС-00034. У цій заяві позивач також повідомив орган Пенсійного фонду України, що оригінал трудової книжки згідно з довідкою від 18.09.2023 № ИА/ИС-00034 знаходиться на тимчасово окупованій території, а тому надана сканкопія трудової книжки.

Відповідно до рішення від 15.11.2023 № 02 позивачу призначено пенсію за віком з 09.11.2023.

30.11.2023 представниця позивача подала відповідачу адвокатський запит про надання відомостей про призначення позивачу пенсії з 09.11.2023 та про періоди його роботи, які зараховані до його страхового стажу.

Листом від 06.12.2023 № 1400-0305-8/90379 відповідач повідомив представницю позивача, що до страхового стажу позивача не зараховано:

з 01.09.1983 по 21.02.1989 період навчання у Миколаївському ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівного інституту ім. адмірала С. О. Макарова, оскільки період навчання співпадає з періодами роботи на посадах лаборанта та техніка з 01.04.1988 по 30.06.1988, з 27.09.1988 по 31.12.1988 та з 01.01.1989 по 01.04.1989 у Науково-виробничому центрі Миколаївського кораблебудівного інституту згідно зі сканованої копії трудової книжки та відсутній документ, який підтверджує денну форму навчання;

з 05.05.1992 по 01.03.1993 період роботи на посаді комерційного директора ПКО «Егіда», оскільки відсутній підтверджуючий документ про роботу;

з 02.03.1993 по 30.05.2003 період роботи заступником директора та директором фірми ТОВ «Юком-92», оскільки відсутній підтверджуючий документ про роботу;

з 01.01.2000 по 31.12.2000 у зв`язку з відсутністю даних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вважаючи, що відповідач протиправно не зарахував до його страхового стажу вищенаведені періоди роботи, позивач звернувся до суду з цим позовом. Він переконаний, що відповідач порушив його право на отримання пенсії за віком у належному розмірі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (далі Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Абзацом тридцять шостим статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.2019 № 1084 «Про запровадження обліку трудової діяльності працівника, фізичної особи-підприємця, фізичної особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, в електронній формі» установлено, що дані, які містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, приймаються для підтвердження трудового стажу під час укладання трудового договору, призначення пенсій та інших цілей, передбачених законодавством.

Таким чином, страховий стаж за період до 01.01.2004 обчислюється на підставі документів і в порядку, визначених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, тобто Закону України «Про пенсійне забезпечення», та / або даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Отже, періоди роботи позивача до 31.12.2003 можуть бути зараховані до страхового стажу на підставі документів і в порядку, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення», та / або даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Згідно з частиною першою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Отже, періоди роботи позивача з 01.09.1983 по 21.02.1989, з 05.05.1992 по 01.03.1993 та з 02.03.1993 по 30.05.2023 згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» можуть бути зараховані до страхового (трудового) стажу на підставі документів, що їх підтверджують, та / або даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Абзацом першим пункту 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак у разі наявності трудової книжки страховий стаж за періоди роботи до 31.12.2003 встановлюється на підставі відповідних записів у ній.

Згідно з пунктом 2.23 розділу ІІ Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

До заяви про призначення (поновлення) пенсії особи, які тимчасово проживають за кордоном, додають копії документів, в тому числі документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця та реєстрацію їх місця тимчасового проживання / перебування за кордоном (з перекладом), засвідчені дипломатичним представництвом або консульською установою України або нотаріально.

Отже, Порядком № 22-1 передбачено можливість додавання до заяви про призначення пенсії копії трудової книжки, але лише у випадку подання такої заяви в електронній формі.

Суд встановив, що 09.11.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із письмовою заявою про призначення йому пенсії за віком, до якої було додано, зокрема, копію трудової книжки від 26.07.1982 НОМЕР_2 .

Відтак позивач подав заяву про призначення пенсії з порушенням абзацу другого пункту 2.23 розділу ІІ Порядку № 22-1, оскільки додав до неї не оригінал, а копію своєї трудової книжки.

З цього приводу суд зауважує, що позивач мав право і можливість подати заяву про призначення пенсії в електронній формі. Тоді відповідач відповідно до абзацу третього пункту 2.23 розділу ІІ Порядку № 22-1 при розгляді заяви, поданої в електронній формі, зобов`язаний був би врахувати всі подані заявником в електронному вигляді документи, та які завірені його електронним підписом.

Тобто згідно з нормами Порядку № 22-1 заявники, які подають документи у паперовій формі, перебувають у дискримінаційному положенні по відношенню до заявників, які подають документи в електронній формі, оскільки:

позбавлені можливості додавати до заяви завірені ними копії документів;

порядок приймання і розгляду заяв органами Пенсійного фонду України у паперовій та електронній формі однаковий та врегульований розділом IV Порядку № 22-1.

Відповідно до частини другої статті 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» встановлено, що дискримінація ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Водночас положеннями частини 1 статті 2 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» визначено зміст принципу недискримінації у законодавстві України, що передбачає незалежно від певних ознак: (1) забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; (2) забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; (3) повагу до гідності кожної людини; (4) забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Рівність і недопустимість дискримінації особи є фундаментальними цінностями і сучасного міжнародного правопорядку, про що наголошено в низці міжнародних правових актів з питань захисту прав і свобод людини та громадянина, ратифікованих (приєднаних) Україною, зокрема у статтях 1, 2, 7 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, у статті 1 Протоколу № 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, у статті 26 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16 грудня 1966 року тощо.

З огляду на вище суд прийшов до висновку, що абзац другий пункту 2.23 розділу ІІ Порядку № 22-1 суперечить статті 1 і 2 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», а тому в спірних правовідносинах органи Пенсійного фонду України повинні були керуватися правовими нормами Закону України, а не підзаконного нормативно-правового акта.

Тобто відповідач зобов`язаний був при розгляді заяви позивача розглянути паперову копію трудової книжки у тому самому порядку, що й копію трудової книжки, яка подана в електронній формі.

Таким чином, неврахування органами Пенсійного фонду України записів копії трудової книжки позивача, яка була подана ним у паперовій формі, є протиправним.

Водночас суд врахував, що позивач повідомив відповідача про причини подання саме копії, а не оригіналу своєї трудової книжки, надавши довідку Фермерського господарства «Інтегровані агросистеми» від 18.09.2023 № ИА/ИС-00034, в якій зазначено, що оригінал трудової книжки знаходиться на тимчасово окупованій території.

У позовній заяві позивач просить зарахувати деякі періоди його роботи, які зазначені в його трудовій книжці.

Однак, будь-яких інших доказів, що підтверджували б факт його роботи у періоди з 05.05.1992 по 01.03.1993 та з 02.03.1993 по 30.05.2003 до суду не надав.

У матеріалах справи відсутні достовірні та достатні докази, які підтверджували б вищенаведені обставини, а тому позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи позивача з 05.05.1992 по 01.03.1993 та з 02.03.1993 по 30.05.2003 задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про зарахування до страхового стажу періоду навчання позивачка з 01.09.1983 по 21.02.1989, суд зазначає таке.

Абзацом другим пункту 1 Порядку порядок № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до пункту 27 Порядку № 637 у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Відтак у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній про навчання страховий стаж за періоди роботи до 01.01.2004 встановлюється на підставі дипломів, посвідчень, свідоцтв, а також довідок та інших документів, що видані на підставі архівних даних і містять періоди навчання. Якщо у поданому документі про стаж вказано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року.

Суд встановив, що у копії трудової книжки позивача відсутні відомості про його навчання у Миколаївському ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівного інституту ім. адмірала С. О. Макарова.

У дипломі від 01.03.1989 серія НОМЕР_1 вказано, що позивач з 1983 по 1989 рік навчався в Миколаївському ордена Трудового Червоного Прапора кораблебудівного інституту ім. адмірала С. О. Макарова. Проте, цей диплом не містить відомостей про конкретний період та форму навчання позивача.

Тому для зарахування періоду навчання з 01.09.1983 по 21.02.1989 до страхового стажу позивач повинен був подати до органів Пенсійного фонду України довідку або інші документами, що видані на підставі архівних даних і містять періоди і форму навчання.

Таких документів позивач відповідачу не надав, а тому орган Пенсійного фонду України правомірно не врахував відповідний період до страхового стажу позивача.

Позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до другого речення частини другої статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення». Відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як вже суд встановив і зазначав вище, всупереч нормам чинного законодавства відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком не врахував записи копії його трудової книжки.

Поряд з цим, пунктом 4.2 розділу IV Порядку 22-1 встановлено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, у тому числі:

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

тощо.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України при розгляді заяви позивача про призначення йому пенсії повинні були перевірити дані поданої ним паперової копії трудової книжки у тому ж встановленому законодавством порядку, що і копії документів, поданих в електронній формі.

Тому суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неперевірки даних трудової книжки, ксерокопія якої була надана відповідачу разом з заявою про призначення пенсії;

зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 09.11.2023 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 18.01.2024, що міститься в матеріалах справи, підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1211,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020; код за ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо неперевірки даних трудової книжки, ксерокопія якої була надана йому ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії за віком від 09.11.2023.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020; код за ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) про призначення пенсії за віком від 09.11.2023 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020; код за ) судовий збір у розмірі 1211(Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 23 лютого 2024 року