Справа № 344/20230/23
Суддя: Антоняк Т. М.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/27/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Сурмачевського А.Ю.,

представника відповідача Грінченка Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області сержанта поліції Яворського Сергія Володимировича, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до поліцейського Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області сержанта поліції Яворського Сергія Володимировича, Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17 жовтня 2023 року о 03.08 год. поліцейським УПП в Івано-Франківській області сержантом поліції Яворським Сергієм Володимировичем була складена постанова про адміністративне правопорушення серія ЕАТ № 7955058, за змістом якої «17.10.2023 року о 01.12 год. по вулиці Української Перемоги, 25 «а» в місті Івано-Франківськ, водій керував транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Вказаною постановою накладено штраф 510 грн. Позивач вважає дії відповідача протиправними, а постанову про адміністративне правопорушення від 17.10.2023 року винесену з грубим порушенням процесуального законодавства України, таку, що підлягає скасуванню.

Як вказує позивач, 17.10.2023 року о 01.11 год. він, керуючи транспортним засобом, був незаконно та безпідставно зупинений працівниками патрульної поліції. Причини зупинки працівники поліції йому не повідомили. Спершу відповідачем було здійснено обшук його авто та його особистих документів. З невідомих причин інспектор Яворський С.В. всі свої протиправні дії фіксував на власний мобільний телефон (не пояснивши причини таких дій). В подальшому, погрожуючи йому, інваліду II групи армії, фізичною розправою та постійним психологічним тиском, його було доставлено КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» для огляду без вказання для цього причин та ознак, як того вимагає Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (Висновок лікаря № 106 від 17.10.2023 року, звісно ж негативний). Коли фактично будь-які «підозри» відповідача щодо нього було вичерпано, знову ж таки почав здійснювати обшук його транспортного засобу і тоді, близько 03.08 год. виявив «заглушку» в місці, де розміщений ремінь безпеки. Після чого склав постанову. На його пояснення, що він керував з пристебнутим ременем безпеки, і коли транспортний засіб із увімкненим двигуном працює, а ремінь безпеки зафіксований, автомобіль починає сигналізувати про це та сигнал дуже гучний. Також він вказав, що вже після того, як вийшов з автомобіля, під час обшуку, змушений був поставити заглушку, однак сержант поліції Яворський С.В. на його пояснення не реагував, а визнав це як порушення правил дорожнього руху і в своїх домислах та припущеннях склав надуману постанову.

Крім того, всупереч вимогам ст. 59 Конституції України та ст. 268 КУпАП України, Відповідач протиправно позбавив його права на правову допомогу, не роз`яснивши належним чином зміст вказаної статті та відмовивши в перенесенні розгляду справи, у зв`язку його необхідністю скористатися юридичною допомогою (адже це було о 03.08 год., тобто комендантська година). Вважає, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, чим істотно та суттєво порушив його права. 17.10.2023 року ним було подано скаргу на дії відповідача до Головного управління патрульної поліції в Івано-Франківській області, так як ці незаконні дії вплинули на погіршення стану його здоров`я.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 17.10.2023 року поліцейський взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Яворський Сергій Володимирович, під час патрулювання у м. Івано-Франківськ, по вул. Української Перемоги, 25, близько 01 год. 12 хв., помітив транспортний засіб AUDI Q5, д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався під час комендантської години. Відповідно до наказу Івано-Франківської обласної військової адміністрації від 28.03.2023 року № 119 «Про внесення змін до наказу від 25.02.2022 року № 1 «Про затвердження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування» з метою підтримання правопорядку на території Івано-Франківської області з 29.03.2023 запроваджено комендантську годину на території Івано-Франківської області з 00 години 00 хвилин поточної доби до 05 години 00 хвилин наступної доби. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху. Окрім цього, водій керував вказаним транспортним засобом з обладнаними засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.п. 2.3 «в» ПДР України. На підставі статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» інспектором подано сигнал про зупинку транспортного засобу. Однак, водій не виконав вимогу працівника поліції щодо зупинки транспортного засобу та продовжив рух. У подальшому, екіпаж УПП в Івано-Франківській області ДПП з увімкненим звуковим сигналом та проблисковими маячками червоного та синього кольору наздогнав транспортний засіб позивача та повторно зобов`язав останнього зупинитись. Після зупинки поліцейський підійшов до транспортного засобу, відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» представився водієві та повідомив останньому причину зупинки. Згодом, поліцейський пред`явив законну вимогу водієві щодо пред`явлення для перевірки документів на право керування та користування транспортним засобом, які передбачені п.п. 2.1 «а», «б», «ґ» ПДР України. Водієм виявився ОСОБА_1 , який виконав законну вимогу поліцейського та пред`явив для перевірки потрібні документи. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене частиною п`ятою статті 121 КУпАП, інспектором, після розгляду справи, було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7955058 від 17.10.2023 року, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Враховуючи наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, доведеність вини у вчиненні порушення та доведення правомірності прийнятого рішення, відповідно до статті 77 КАЄ України, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся відповідно до вимог чинного законодавства, а винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії ЕАТ № 7955058 від 17.10.2023 року є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. Викладені у позовній заяві вимоги позивача є нічим більше ніж спроба уникнути від відповідальності, оскільки такі вимоги останнього ґрунтуються виключно на свідченнях, які жодним чином не відповідають дійсності, відповідно такі позовні вимоги не можуть підлягати задоволенню.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали у повному обсязі, просять позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував вимоги позову, покликаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм фактичні правовідносини.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАТ № 7955058 від 17.10.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5ст. 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 гривень.

Як слідує з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 17.10.2023 о 01:12:00 год. в м. Івано-Франківську по вул. Перемоги, 25А керував ТЗ, обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 «в» ПДР України Порушення правил користування ременем безпеки.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Статтею 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Таким чином, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

В силу положень статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Диспозицією ч. 10 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил перевезення дітей.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Зі змісту долученої до матеріалів справи копії постанови можна зрозуміти, що позивач ОСОБА_1 17.10.2023 о 01:12:00 год. в м. Івано-Франківську по вул. Перемоги, 25А керував ТЗ, обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 «в» ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач заперечував викладені в оскаржуваній постанові обставини, вважає, що порушення вимог ПДР України він не допускав.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У постанові Верховного Суду від 26.04.2018 по справі № 211/3520/16-а Касаційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по свій правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Таким чином, саме по собі формулювання в оскаржуванній постанові змісту правопорушення не може бути доказом вчинення правопорушення без наявності інших доказів, які у своїй сукупності підтверджують обставини викладені у постанові.

Разом з тим, на підтвердження вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП за обставин, що вказані в оскаржуваній постанові, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого у даній категорії справ покладається обов`язок доказування, не посилається на будь-які докази, зокрема на обставини, якими можна було б підтвердити чи спростувати факти, зазначені у постанові.

Як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17.

З переглянутого у судовому засіданні відеозапису вбачається, що працівник поліції зупинив транспортний засіб позивача у темну пору доби, однак з наданого суду відео неможливо встановити те, що позивач був не пристебнутий ременем безпеки під час руху автомобіля.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП за обставин, що вказані в оскаржуваній постанові, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого в даній категорії справ покладається обов`язок доказування, з моменту відкриття провадження у справі та по час її розгляду судом, не надав жодних належних та допустимих доказів, а також будь-яких відомостей на спростування доводів позивача, а обставини викладені у відзиві не підтверджені будь-якими іншими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Надаючи оцінку доказам, наданим сторонами у їх сукупності, суд вважає доводи позову підставними, з огляду на що підлягає скасуванню постанова серії ЕАТ № 7955058 від 17.10.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5-10, 14, 72-79, 90, 94, 241-246, 250, 251, 255, 293, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАТ № 7955058 від 17.10.2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 21.02.2024 року.