Справа № 380/24609/23
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 рокусправа № 380/24609/23
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) (далі відповідач ), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення позивача з військової служби у зв`язку з набранням відносно нього законної сили обвинувальним вироком Сокальського районного суду Львівської області від 26.04.2023 року у справі № 454/642/23, яким йому призначено покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі (на підставі підпункту «В» пункту ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»);

- зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби у зв`язку з набранням відносно нього законної сили обвинувальним вироком Сокальського районного суду Львівської області від 26.04.2023 року у справі № 454/642/23, яким йому призначено покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі (на підставі підпункту «В» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 16.08.2022 проходить службу у НОМЕР_2 прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Вказав, що 26.04.2023 Сокальським районним судом Львівської області ухвалено вирок, яким ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 402 КК України визнано винним, призначено покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік. Стверджує, що за таких обставин має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «В» пункту ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Повідомив, що звертався до відповідача із відповідним рапортом про звільнення його з військової служби, однак відповідач у задоволенні такого відмовив. У зв`язку з цим позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 23.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 92493 від 30.11.2023) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що позивач згідно з наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 16 серпня 2022 року № 14-ос солдата ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження служби з НОМЕР_3 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України призначили на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії-начальника першої секції протитанкових ракетних комплексів першого протитанкового відділення протитанкової прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування № 2 НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Повідомив, що порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначається Положенням № 1115/2009. Вказав, що 29 травня 2023 року набрав законної сили вирок Сокальського районного суду Львівської області у кримінальній справі № 454/642/23 від 26 квітня 2023 року, яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим йому було призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Окрім того, на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Повідомив, що 15 червня 2023 року представник позивача надіслав заяву до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з набранням вироку суду по справі № 454/642/23 законної сили. За результатами розгляду такого звернення представнику було повідомлено про неможливість надання відповіді по даній заяву у зв`язку з допущенням порушення при поданні адвокатського запиту (відсутність ордеру або доручень про надання правової допомоги ст. 24 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Як зазначив відповідач, представником позивача 29 серпня 2023 року надіслано повторну заяву з ідентичними вимогами. Військова частина НОМЕР_1 керуючись нормами чинного законодавства у відповіді на адвокатський запит зазначила, що з наведених причин підстави для звільнення відсутні. Вказав, що відповідно до протоколу № 4 атестаційної комісії НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06 березня 2023 року, 06 березня 2023 року було проведено атестаційну комісію, де розглядались рапорти військовослужбовців, щодо переміщення для подальшого проходження в інших органах Державної прикордонної служби України. Серед інших, відбувся розгляд рапорту солдата ОСОБА_1 від 27.02.2023 № 4372 про переміщення до НОМЕР_3 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України. У задоволені рапорту було відмовлено.

Відповідач стверджує, що посилання позивача на пп. "в" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є безпідставними, оскільки така підстава підлягає застосуванню з дня, зазначеного у вироку суду про початок строку відбування покарання. В свою чергу у вироку суду у справі № 454/642/23 від 26 квітня 2023 року не міститься відомостей про початок строку відбування позивачем покарання у зв`язку зі звільненням від відбуванням покарання на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України. Звільнення від відбування покарання з випробувальним терміном не є видом покарання, відповідно до норм Кримінального кодексу України. Тому вважає, що вказана обставина не дає можливості звільнити позивача з військової служби. Враховуючи вищезазначене, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, безпідставними і таким, що не підлягають задоволенню. Просив у задоволенні позову відмовити.

На адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 93579 від 05.12.2023) у якій вказав, що підпункт «В» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чітко встановлює, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання. Жодних посилань на те, що така підстава для звільнення підлягає застосуванню з дня, зазначеного у вироку суду про початок строку відбування покарання, ані підпункт «В» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ані будь-яка інша норма цього закону не містить. Повідомив, що аналогічні доводи щодо можливості застосування відповідної підстави для звільнення з військової служби лише з дня зазначеного у вироку суду про початок строку відбування покарання, та щодо звільнення від відбування покарання уже були предметом судового дослідження в рамках розгляду справи 260/2724/22. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Від відповідача на адресу суду надійшли заперечення (вх. № 96207 від 14.12.2023) у яких вказав, що представник позивача свої доводи обґрунтував постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 260/2724/22. Звернув увагу, що справа № 260/2724/22 не є типовою та зразковою, оскільки згідно зі ст. 290 КАС України типову та зразкову справу розглядає Верховний Суд України за поданням суду. Відповідно посилання на дане рішення, на думку відповідача, є необґрунтованими та безпідставними. Зазначив також, що представник посилається на дане рішення як на судовий прецедент. Вказав, що прецедент, судовий прецедент у системах загального права (англо-саксонських) є правилом встановленим у попередніх юридичних справах, яке є обов`язковим чи переконливим для суду при вирішенні подальших справ із подібним питаннями або фактами. У законодавстві України такого поняття як «прецедент» не існує. Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються та встановив таке.

Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 16 серпня 2022 року № 14-ос «Про особовий склад» солдата ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження служби з НОМЕР_3 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії-начальника першої секції протитанкових ракетних комплексів першого протитанкового відділення протитанкової прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування № 2 НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (а.с. 10).

Після участі позивача в бойових діях у м. Соледар у складі 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування № 1 НОМЕР_2 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України стан фізіологічного та психічного здоров`я позивача погіршився, про що зазначено у колективному рапорті від 22.01.2023 (а.с. 23).

Так, 23.01.2023 року позивач разом із своїми колегами по службі звернулися із рапортом № 1 від 22.01.2023 до Начальника першого прикордонного загону - полковника ОСОБА_3 , у якому детально було описано наслідки виконання їхнім підрозділом бойових завдань у період грудня 2022 року - січня 2023 року та необхідність, у зв`язку з цим отримання належної психологічної та медичної допомоги. До цього рапорта позивачем та його колегами по службі були також долучені особисті рапорти на переведення в інші прикордонні загони.

Як слідує з листа відповідача від 28.04.2023 № 14/332423вих, у задоволенні рапортів на переведення (у тому числі позивачу) відмовлено.

За результатами медичного огляду позивача 27.01.2023 року встановлено наявність у нього гострої респіраторної вірусної інфекції, вазомоторної цефалгії, правобічної сенсоневральної втрати слуху зі сприйняттям шепітної мови 4 м на праве вухо і 6 м на ліве вухо, шумів вушних, еритематозної гастродуоденопатії, дуоденгогастрального рефлюксу, висівкового лишаю, часткової вторинної адентії нижньої щелепи (відсутність 36, 38, 48 зубів). У зв`язку з зазначеним, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 28.01.2023 по 03.02.2023. Вказані обставини підтверджуються випискою № 345 із медичної картки стаціонарного хворого (а.с. 29-30).

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 26.04.2023 у справі № 454/642/23, який набрав законної сили 29.05.2023, ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 402 КК України визнано винним, призначено покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки (а.с. 33).

Представник позивача 15 червня 2023 року надіслав заяву до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з набранням вироку суду у справі № 454/642/23 законної сили (а.с. 34-35).

За результатами розгляду такого звернення, листом від 28.06.2023 № 14/545623вих представника позивача повідомлено про неможливість надання відповіді по даній заяву у зв`язку з допущенням порушення при поданні адвокатського запиту ( відсутність ордеру або доручень про надання правової допомоги ст. 24 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність) (а.с. 37).

Представником позивача 29 серпня 2023 року надіслано повторну заяву з ідентичними вимогами (а.с. 38-40).

Крім того, позивач звернувся до начальника відділу прикордонної служби (Тип С) НОМЕР_2 прикордонного загону підполковника ОСОБА_4 із рапортом від 07.08.2023 (надісланий 29.08.2023) у якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «в» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком Сокальського районного суду Львівської області від 26.04.2023 у справі № 454/642/23 (а.с. 41-42).

НОМЕР_2 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України листом від 13.09.2023 № 14/7621-23вих повідомив представника позивача, що з наведених причин підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні.

Позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «в» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відтак звернувся до суду за захистом свого права.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України "Про оборону України", Про Збройні Сили України", «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 389-VІІІ від 12.05.2015, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ч. 2 ст. 2 Закон № 389-VIII).

Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та діяв на момент виникнення спірних правовідносин.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі Закону № 3543) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. Закон № 3543, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (тут і надалі Закон № 2232-ХІІ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин далі) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ визначено виключний перелік підстав звільнення військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Так, згідно з пп. «в» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ під час воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі Положення № 1115/2009).

Відповідно до пункту 88 Положення № 1115/2009, військовослужбовці призначаються на посади, звільняються з посад та зараховуються у розпорядження прямими начальниками, яким надано право видавати накази по особовому складу відповідно до номенклатури посад, що затверджується наказом Міністерства внутрішніх справ України. Пунктом 89 Положення № 1115/2009 визначено, що призначення військовослужбовців на посади, звільнення з посад та зарахування їх у розпорядження здійснюється: 1) осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу: на посади в органах Держприкордонслужби - наказом начальника цього органу; на посади у структурних підрозділах регіонального управління та в разі переміщення військовослужбовця з одного органу Держприкордонслужби до іншого, якщо ці органи підпорядковані регіональному управлінню, - наказом начальника регіонального управління; в інших випадках - наказом Адміністрації Держприкордонслужби

Згідно з п. 286 Положення № 1115/2009 військовослужбовець звільняється з військової служби у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким військовослужбовцю призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі чи позбавлення права займати певні посади.

Військовослужбовці, яким вироком суду, що набрав законної сили, призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі чи позбавлення права займати певні посади, звільняються з військової служби та виключаються із списків особового складу органу Держприкордонслужби з дня, зазначеного у вироку суду про початок строку відбування покарання.

Проаналізувавши вищенаведене правові норми, суд дійшов висновку, що військовослужбовці Держприкордонслужби звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання.

При визначенні права на звільнення військовослужбовця Держприкордонслужби, в розумінні п. 286 Положення № 1115/2009, слід враховувати факт початку відбування показання, оскільки саме з дня, зазначеного у вироку суду про початок строку відбування покарання, такий військовослужбовець виключається зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.

Як вже встановлено судом, вироком Сокальського районного суду Львівської області від 26.04.2023 у справі № 454/642/23, який набрав законної сили 29.05.2023, ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 402 КК України визнано винним, призначено покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Оскільки позивача звільнено від відбування покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, то строк початку відбування покарання за вчинення злочину не настав. Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби відповідно до п. 286 Положення № 1115/2009 та виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби.

Крім того, суд зазначає, що набрання законної сили вироком Сокальського районного суду Львівської області від 26.04.2023 у справі № 454/642/23 із одночасним звільненням позивача від відбування покарання не є обставиною, яка унеможливлює проходження позивачем військової служби в подальшому.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 вироком Сокальського районного суду Львівської області від 26.04.2023 у справі № 454/642/23 звільнено від відбування покарання з випробуванням, а тому відповідач, враховуючи вимоги ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ та Положення № 1115/2009, правомірно залишив позивача на військовій службі.

Таким чином судом не встановлено протиправності дій відповідача при відмові позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту «в» пункту 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тому вважає доводи, викладені в позовній заяві необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У силу приписів ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_2 ; ).

Суддя Р.П. Качур