Справа № 420/11195/20
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/11195/20

Перша інстанція: суддя Іванов Е.А.,

повний текст судового рішення

складено 08.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.12.2020 року):

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення своєчасного розрахунку з позивачем одноразової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби та грошової компенсації за 84 невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки;

- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок з позивачем одноразової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з військової служби в розмірі 61610,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що при звільненні з військової служби позивачу не було своєчасно виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 162648,00 грн., а тому відповідач за час затримки повинен сплатити середній заробіток.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення своєчасного розрахунку з ОСОБА_1 одноразової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2020 року по 17.12.2020 року включно у розмірі 35069,83 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні прапорщик та наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління ДПС України №339-ос від 31.07.2020 року його звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу за пп.«а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 16.08.2020 року (а.с.15).

Згідно вказаного наказу військова частина повинна йому виплатити при звільненні грошову компенсацію за 84 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки, та одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби.

На виконання вищевказаного наказу відповідачем була нарахована позивачу (без вирахування податків та зборів) грошова компенсація за 84 невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки в сумі 37951,20 грн., та одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років служби в сумі 162648 грн..

13.08.2020 року позивачу перераховано на картковий рахунок грошову компенсацію за 84 невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки у сумі 37951,20 грн., що увійшло до інших виплат на загальну суму 90852,43 грн. з відрахуванням 1,5% військового збору в розмірі 1383,54 грн. (а.с.31, 32,33-35, 36).

Станом на 16.08.2020 року відповідач не розрахувався з позивачем щодо одноразової грошової допомоги на суму 162648,00 грн. та виплатив належну суму тільки 17.12.2020 року, про що свідчить платіжне доручення №2480 від 15.12.2020 року (копія знаходиться в матеріалах справи).

Не погоджуючись із несвоєчасним розрахунком при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на день виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (16.08.2020 року), відповідачем не було проведено з ОСОБА_1 розрахунку у повному обсязі, а саме не виплачено одноразової грошової допомоги у повному обсязі, позивач відповідно до статті 117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, доводи апелянта зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.08.2020 року по 17.12.2020 року.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто, за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору (ч.2 ст.117 КЗпП України).

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

З матеріалів справи та з вище встановленого вбачається, що позивача було виключено зі списків особового складу часини та всіх видів забезпечення 16.08.2020 року.

17.12.2020 року відповідачем було виплачено позивачу в повному розмірі суму одноразової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних роки служби у сумі 162648,00 грн..

Отже, з вищенаведеного вбачається, що при звільненні позивача відповідачем не було проведено з ОСОБА_1 розрахунку в повному обсязі, а саме не виплачено одноразової грошової допомоги у повному обсязі, а тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач відповідно до положень статті 117 КЗпП має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Водночас, судова колегія враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у вказаній постанові, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18, від 12.08.2020 року у справі №400/3151/19 та ряду інших.

У свою чергу, обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100), за положеннями якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Абзацом 3 п.2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки №11/349 від 14.12.2020 року (а.с.49) вбачається, що за червень, липень 2020 року сума грошового забезпечення позивача за 2 місяці, що передують даті звільнення склала 27108,00 грн..

При цьому, кількість календарних днів за червень та липень 2020 року складає 61 день.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 444,39 грн. (27108,00 грн. / 61 робочі дні) за 1 календарний день. Період затримки виплати сум при звільнені складає 123 календарних днів та обраховується з 17.08.2020 року (перший день після виключення позивача з особових списків) по 17.12.2020 року включно (день фактичної виплати коштів).

У зв`язку із чим, розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 54659,97 грн. (444,39 грн. х 123). визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інших обставин справи.

Також, Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 року по справі №806/2473/18 (адміністративне провадження №К/9901/2118/19) сформував правову позицію щодо необхідності врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Відповідно до наданої військовою частиною інформації щодо проведення повного розрахунку при звільненні позивача загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 253500,43 грн. (грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій 37951,20 грн., грошове забезпечення в місяці звільнення 38682,09 грн., індексація грошового забезпечення в загальному розмірі 32205,15 грн., а також одноразова грошова допомога у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років 162648,00 грн. (а.с.32).

Одноразова грошова допомога у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років 162648,00 грн., становить 64,16% від 253500,43 грн.. Таким чином, сума, що підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 64,16% розраховується наступним чином: 444,39 (середньоденний заробіток позивача) х 123 (дні затримки розрахунку) х 64,16% та дорівнює 35069, 83 грн., про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції керуючись Порядком №100, та посилаючись на правову позицію, викладену, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 року в справі №761/9584/15-ц і від 30.11.2020 року в справі №480/3105/19, застосував принцип співмірності та зменшив визначений позивачем розмір відповідного відшкодування.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька