Справа № 240/26021/22
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 109020100
Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фермерського господарства "Агроцех Плюс" до Гришковецької селищної територіальної громади Бердичівського району Житомирської області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулося Фермерське господарство "Агроцех Плюс" із позовом до Гришковецької селищної територіальної громади Бердичівського району Житомирської області у якому просить:
Відповідач надав відзив на позов згідно якого просив відмовити в задоволенні позову. У своїй позовній заяві Позивач зазначає те, що звернення не було розглянуто на сесії Гришковецької селищної ради, однак це не є вірним, оскільки Гришковецька селищна рада у своєму листі від 07.07.2022 року № 501 повідомила останнього про те, що за результатами розгляду заяви було підготовлено проект рішення «Про передачу в оренду земельної ділянки за рахунок земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення Гришковецької селищної ради ФГ «АГРОЦЕХ ПЛЮС», який було винесено на розгляд пленарного засідання сесії Гришковецької селищної ради 01.07.2022 року, однак за результатами голосування рішення «Про передачу в оренду земельної ділянки за рахунок земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення Гришковецької селищної ради ФГ' «АГРОЦЕХ ПЛЮС» не прийнято, таким чином розгляд питання на пленарному засідання Гришковецької селищної ради відбувся.
Суд розглянув позов по суті, всебічно та повно з`ясував всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевірив їх доказам та встановив наступне.
Спірні правовідносини регулюються наступними нормами діючого законодавства України.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно З ч. 2 ст. 34 Земельного кодексу України органи виконавчої влади га місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади громадські пасовища.
Жителі територіальної громади, які мають потребу у створенні громадського пасовища, обирають уповноважену особу, яка подає відповідну пропозицію до місцевої ради. Проводять загальні збори села, Жителі територіальної громади, які мають потребу у створенні громадського пасовища, обирають уповноважену особу, яка подає відповідну пропозицію до місцевої ради. Проводять загальні збори села, Жителі територіальної громади, які мають потребу у створенні громадського пасовища, обирають уповноважену особу, яка подає відповідну пропозицію до місцевої ради. Проводять загальні збори села, Жителі територіальної громади, які мають потребу у створенні громадського пасовища, обирають уповноважену особу, яка подає відповідну пропозицію до місцевої ради. Проводять загальні збори села.
Виконком місцевої ради: збирає інформацію щодо потреби у створенні громадського пасовища, уточнює норми випасу, кількість наявного поголів`я худоби, визначає площу кормових угідь та встановлює, за рахунок яких земель буде відбувається створення громадського пасовища та розробляє Положення про громадське пасовище.
Орган місцевого самоврядування приймає рішення про створення громадського пасовища та затверджує розроблене виконавчим комітетом Положення про громадське пасовище .
За дорученням органу місцевого самоврядування голова місцевої ради, у відповідності до вимог ст, 122 Земельного кодексу України стосовно повноважень з передачі земельних ділянок у власність або у користування, подає клопотання до Головного управління Держземагенства в області про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для створення громадського пасовища. Згідно вимог ст. 123 Земельного кодексу України до клопотання місцевої ради додаються:
- графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки в межах ради, її розмір, письмову згоду землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки);
- копія свідоцтва з ЄДРПОУ;
- копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (місцевої ради);
- рішення місцевої ради про створення громадського пасовища;
- довідка про склад поголів я на території ради початок поточного року;
- інформація щодо потреби в площі земельних ділянок для створення громадського пасовища.
Орган місцевого самоврядування, після отримання дозволу на проведення робіт із землеустрою, у відповідності до вимог ст. 26 Закону України «Про землеустрій», замовляє документацію із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення громадського пасовища і підписує із суб`єктом господарювання, який мас сертифікованих спеціалістів, договір на виконання робіт із землеустрою.
Розроблений та погоджений відповідно до законодавства проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається замовником документації із землеустрою через Центр надання адміністративних послуг державному реєстратору для здійснення державної реєстрації земельної ділянки.
Лише по завершенню вищезазначеної процедури земельна ділянка переходить з державної власності у комунальну і громадські пасовища вважаються створеними.
Відповідно до ч. 1 ст, 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам іх юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства. іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.
За змістом ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), зокрема, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.
Закон України «Про фермерське господарство» не містить застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, як і не містить обмежень щодо кількості таких ділянок.
Зміст ч. 7 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» дозволяє дійти висновку, що земельна ділянка для ведення фермерського господарства надається єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими уг іддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем на інших видів інженерної інфраструктури.
Вказане підтверджується правовою позицією ВАСУ, викладеною у постанові від 19.05.2015 у справі № 822/4181/14.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рала проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання
В обґрунтування позиції Позивача щодо наявного у нього права на отримання права оренди на вказану земельну ділянку слід зауважити, що у зв`язку з дією на всій території України воєнного стану порядок отримання земельних ділянок в оренду зазнав змін.
Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» № 2145-ІХ від 24.03,2022 внесено зміни до Земельного кодексу України, а саме Розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2002 р., № 3-4, ст. 27) доповнено пунктами 27 і 28 такого змісту:
27. Під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей:
2) передача в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на строк до одного року земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності (крім тих, що перебувають у постійному користуванні осіб, які не належать до державних, комунальних підприємств, установ, організацій), а також земельних ділянок, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, нерозподілених та не витребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв) здійснюється на таких умовах:
- передача в оренду земельної ділянки здійснюється без проведення земельних торгів;
Оголошення нових земельних торгів щодо набуття права оренди, емфітевзису, суперфіцію щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної, комунальної власності забороняється.
Передача зазначених земель в оренду здійснюється з дотриманням відповідних норм Земельного кодексу України, Закону «Про оренду землі» тощо, але з урахуванням вимог зазначеного Закону, які відображені в пункті 27 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Маємо підкреслити, що якщо між нормою Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України та відповідною за змістом нормою основної частини цього Кодексу або нормою іншого закону існує суперечність, то застосуванню підлягає відповідна норма Перехідних положень. Пам`ятайте, що ті норми Перехідних положень 4 будь-якого закону, які суперечать або не співпадають зі змістом аналогічних норм основної частини закону , мають вищу юридичну силу, ніж останні.
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що «у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються».
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати їх прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Однак, оскаржуване рішення Відповідача вмотивованим не являється, неприйняте на підставі повноважень та поза їх межами та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак підлягає скасуванню в судовому порядку з одночасним зобов`язанням Відповідача повторно розглянув і звернення Позивача задля поновлення порушених прав та законних інтересів Позивача та на виконання вимог чинного законодавства.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Таким чином, оскільки подане позивачем клопотання не було розглянуто відповідачем по суті з прийняттям належного рішення, суд вважає за необхідне зобов`язати Гришковецьку селищну територіальну громаду Бердичівського району Житомирської області і розглянути по суті клопотання позивача, та прийняти відповідне рішення за результатом такого розгляду.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Стягнути на користь Фермерського господарства "Агроцех Плюс" судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2481,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Гришковецької селищної територіальної громади Бердичівського району Житомирської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова