Справа № 400/11092/23
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/11092/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року, прийняте у складі суду судді Ярощука В.Г. в місті Миколаїв, по справі за адміністративним позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 168 036, 99 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Військової академії (м. Одеса) (далі Позивач, Військова академія) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі Відповідач, ОСОБА_1 ) в якому просило суд стягнути витрати, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 168 036, 99 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку із достроковим розірванням контракту через відрахування у ОСОБА_1 виникло зобов`язання відшкодувати витрати на утримання під час навчання відповідно до статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Добровільно витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, ОСОБА_1 не відшкодовано, відтак таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової академії (м. Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі в розмірі 168 036, 99 грн..

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона зазначає, що Позивач звернувся до суду з позовною заявою, а суд першої інстанції відкрив провадження по справі з порушенням строків встановлених ст. 122 КАС України, оскільки позов до окружного суду поданий 05.09.2023 року з пропуском місячного строку, так як спір у справі відноситься до справ щодо проходження публічної служби, а отже в силу положень ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду з цим позовом законом встановлено місячний строк. В свою чергу, ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів Військової академії (м. Одеси), у зв`язку з розірванням контракту з військовослужбовцем через небажання продовжувати навчання, на підставі відповідного наказу за № 30-РС від 26.04.2018 року, довідка розрахунок витрат пов`язаних з утриманням у Військовій академії складена 26.04.2018 року (№ 1/55/44). При цьому, повторну Вимогу-пропозицію за № 26/1/52 від 01.08.2023 року, на яку посилається Позивач, Відповідач не отримував і фактично отримати не мав змогу, оскільки починаючи з 26.08.2022 року був мобілізований до лав Збройних сил України, де виконував завдання із надання відсічі збройній агресії російської федерації, в ході чого отримав поранення яке відноситься до категорії тяжких і проходив лікування.

Крім цього, скаржник зазначає, що судом першої інстанції проведено провадження та винесено оскаржуване рішення від 13.12.2023 року без врахування того, що Відповідач з 26.08.2022 року був мобілізований до Збройних сил України, де перебуває по сьогоднішній день. У зв`язку з чим оскаржуване рішення є таким, що винесено в порушення п. 5 ст. 236 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.07.2016 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Військової академії укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі Контракт про проходження військової служби (навчання)), абзацом 6 пунктом 1 якого ОСОБА_1 зобов`язався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Наказом Військової академії № 389 від 26.07.2016 року «Про зарахування курсантів на навчання до Військової академії у 2016 році» з 26.07.2016 року ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу Військової академії денної форми навчання.

Наказом Військової академії (по стройовій частині) № 197 від 29.08.2016 року військовослужбовця служби за контрактом солдата ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_1 , зарахованого на навчання до Військової академії (м. Одеса) наказом начальника академії від 26.07.2016 року № 389 від 26.07.2016 року «Про зарахування курсантів на навчання до Військової академії у 2016 році», призначеного на посаду курсанта 1 курсу навчання факультету підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення, наказом начальника академії (по особовому складу) від 26.07.2016 року № 42-РС, з 29.08.2016 року поставлено на всі види забезпечення за курсантськими нормами.

26.01.2018 року ОСОБА_1 подав рапорт про відрахування з навчання з Військової академії у зв`язку з розірванням контракту. В рапорті він також зазначив, що про порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, попереджений.

Наказом Військової академії (по особовому складу) № 30-РС від 26.04.2018 року ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів у зв`язку з розірванням контракту військовослужбовцем через небажання продовжувати навчання.

Наказом військової академії (по стройовій частині) № 85 від 26.04.2018 року ОСОБА_1 знято з 26.04.2018 року зі всіх видів забезпечення за курсантськими нормами та наказано йому відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у Військовій академії з 29.08.2016 року по 26.04.2018 року в сумі 168 036, 99 грн..

Згідно з довідкою-розрахунком від 26.04.2018 року № 1/55/44 загальна сума витрат пов`язаних з утримання ОСОБА_1 у Військовій академії з 29.08.2016 року по 26.04.2018 року становить 168 036, 99 грн.. У цьому розрахунку ОСОБА_1 зробив запис, що з розрахунком згоден, та скріпив його своїм особистим підписом.

01.08.2023 року Військовою академією надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом повідомлення вимогу-пропозицію № 26/1/52 з вимогою протягом 10 днів з моменту її отримання сплатити суму заборгованості, а саме витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 168 036, 99 грн.

Оскільки ОСОБА_1 добровільно не відшкодував витрати, пов`язані з утриманням у закладі, Військова академія звернулася до суду з даним позовом про стягнення зазначеної заборгованості.

Вирішуючи спір та приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать про правомірність та обґрунтованість вимог Військової академії щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі. Натомість Відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції Позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу на момент розгляду справи.

Вирішуючи спірне питання, колегія суддів виходить з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як з`ясовано колегією суддів, в даному випадку спір у цій справі виник щодо відшкодування коштів, які витрачено на навчання ОСОБА_1 у Військовій академії у зв`язку з достроковим розірванням укладеного між ними контракту з виключенням ОСОБА_1 із списків особового складу.

Частина 1 статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзацу 2 частини 2, частини 5 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з частиною 5 статті 25 Закону № 2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною 10 статті 25 Закону № 2232-XII передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (далі - вищі навчальні заклади) відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі визначає Порядок № 964.

Згідно з пунктами 3, 5, 6 Порядку № 964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою. Витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк; особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «и», «і» частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII - за весь період навчання. Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку № 964).

Порядок нарахування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах залежить від того підпадає курсант під дію пункту 5 чи пункту 6 Порядку № 964.

Як встановлено колегією суддів, за умовами укладеного між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Військової академії Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу від 26.07.2016, ОСОБА_1 зобов`язався відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу (а.с. 17).

26.04.2018 року ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів Військової академії у зв`язку з розірванням контракту військовослужбовцем через небажання продовжувати навчання та направлено для подальшого проходження строкової військової служби (а.с. 9).

При цьому, відповідно до витягу з наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) № 85 від 26.04.2018 року, ОСОБА_1 оголошено суму до відшкодування за час навчання у Військовій академії з 29.08.2016 року по 26.04.2018 року в сумі 168 036, 99 грн.. При цьому, ОСОБА_1 був ознайомлений із розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, про що свідчить його особистий підпис на довідки-розрахунку від 26.04.2018 року № 1/55/44, проте на теперішній час відшкодування витрат не відбулося (а.с. 10, зворотна сторона а.с. 11)

Апеляційний суд зазначає, що до спорів про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, підлягають застосуванню приписи частини 5 статті 122 КАС України, тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 року по справі №160/11957/19.

Разом з тим, вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.01.2021 року по справі № 560/1389/20, від 21.12.2021 року по справі № 420/9694/20.

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 зобов`язався сплатити витрати, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі до 2018 року, що вбачається з довідки-розрахунку від 26.04.2018 року № 1/55/44, про що свідчить його особистий підпис від 26.04.2018 року.

Отже, право звернення до суду з позовом про стягнення спірних коштів у Військовій академії виникло у січні 2019 року, яке мало бути реалізовано протягом одного місяця, тобто до лютого 2019 року.

В свою чергу, Військова академія звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 168 036, 99 грн. у вересні 2023 року.

Таким чином, звернувшись до суду з даним позовом 05.09.2023 року, Позивач пропустив процесуальний строк звернення до суду з даним позовом більш ніж на чотири роки.

Враховуючи викладене, позов про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі мав бути подано Позивачем у строк до 01.02.2019 року. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позовна заява була подана до суду першої інстанції 05.09.2023 року, тобто із пропуском строку, встановленого ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, що не було враховано судом першої інстанції.

Пунктом 8 ч.1 ст. 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, положеннями ч. 3 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з цим, пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами

Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась до суду.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Позивачем не надано доказів про поважність причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які б унеможливили своєчасне звернення до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для залишення адміністративного позову Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 168 036, 99 грн. без розгляду.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу. Зазначені норми права визначають підстави для залишення адміністративного позову без розгляду у разі пропуску строку звернення до суду без поважних причин.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 123, 139, 240, 287, 292, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі в сумі 168 036, 99 грн. залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко