Справа № 9901/107/19
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2024 року

м. Київ

справа №9901/107/19

адміністративне провадження № П/9901/107/19

Верховний Суд у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача: Васильєва І.А.,

Суддів: Гімон М.М., Хохуляк В.В., Пасічник С.С., Бившева Л.І.,

Секретаря судового засідання: Лопушенко О.В.,

учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - Петренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів від 23 січня 2019 року № 83/вс-19, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККС, Комісія), Громадської ради міжнародних експертів (далі - ГРМЕ), в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення загальних зборів членів Громадської ради міжнародних експертів, оформлене протоколом від 11 січня 2019 року № 9 щодо скликання спеціального спільного засідання для встановлення відповідності ОСОБА_1 критеріям, викладеним у частині 4 статті 8 Закону України "Про Вищий Антикорупційний Суд";

- визнати протиправним та скасувати рішення спеціального спільного засідання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів від 23 січня 2019 року № 83/вс-19 про те, що кандидат на посаду суддів Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 відповідає критеріям, визначеним статтею 8 Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", не набрало установленої цією статтею кількості голосів. Визнано кандидата такою, що припинила участь в оголошеному Комісією 02 серпня 2018 року конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду (том 1 а.с. 1-25).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час доповіді члена громадської ради міжнародних експертів на спеціальному спільному засіданні була представлена інформація, яка була відсутня в інформаційній записці та в запитаннях Громадської ради міжнародних експертів, які надсилалися на її адресу 05.01.2019 року; позивач вважає, що доводи, наведені нею в письмових поясненнях та доданих до них документах (які 10.01.2019 року та 16.01.2019 року надсилались на адресу ГРМЕ та ВККС України) взагалі не були почуті членами ГРМЕ та ВККС України; доповідь члена ГРМЕ містила викривлену та недостовірну інформацію, яка не відповідала матеріалам досьє, що в сукупності викликало у позивача сумніви щодо факту ознайомлення членів ГРМЕ з надісланими нею письмовими поясненнями; посилалася на те, що розповсюдження безпідставної і необґрунтованої інформації в оскаржуваному рішенні щодо позивача в частині сумнівів відповідача та ГРМЕ у її доброчесності, може мати негативні наслідки на подальшу кар`єру позивача. Інша частина позовних вимог стосувалася пояснень з приводу розбіжностей за результатами проведеної Національним агентством з питань запобігання корупції спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік. Вважаючи, що рішення ВККС України прийнято з порушенням процедури та визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв для його прийняття, просила задовольнити позов.

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року відмовлено в залученні Громадської ради міжнародних експертів як відповідача за вказаним позовом у частині вимог про визнання протиправним і скасування рішення спеціального спільного засідання ВККС України та ГРМЕ від 23 січня 2019 року та відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог, пред`явлених до Громадської ради міжнародних експертів про визнання протиправним та скасування рішення загальних зборів членів Громадської ради міжнародних експертів, оформлене протоколом від 11 січня 2019 року № 9 (том 1 а.с. 193-199).

Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2019 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення спеціального спільного засідання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів від 23 січня 2019 року № 83/вс-19 (том 1 а.с. 219-222).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року закрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Верховного Суду від 06 березня 2019 року про незалучення Громадської ради міжнародних експертів як відповідача в адміністративній справі, оскільки статтею 294 КАС України не передбачено можливість апеляційного оскарження окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції про незалучення особи як відповідача в адміністративній справі. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали від 06 березня 2019 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі в частині вимог про визнання протиправним і скасування рішення загальних зборів членів Громадської ради міжнародних експертів, оформленого протоколом від 11 січня 2019 року № 9, залишено без задоволення, а ухвалу Верховного Суду від 06 березня 2019 року у вказаній частині - залишено без змін (том 2 а.с. 99-104).

12 квітня 2019 року відповідачем на адресу Суду надісланий відзив на адміністративний позов, в якому, посилаючись на передбачену законом процедуру кваліфікаційного оцінювання кандидата у межах конкурсу на заміщення вакантних посад суддів Вищого антикорупційного суду, а також враховуючи відсутність передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, відповідач вказав на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Зокрема, посилався на те, що оскаржуване рішення Комісії ухвалене повноважним складом та підписане всіма членами Комісії, які брали участь в його ухваленні, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про проведення кваліфікаційного оцінювання та брала в ньому участь; рішення містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення і мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, що свідчить про відсутність обов`язкових підстав для скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, встановлених статтею 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - № 1402-VIII). До того ж, мотиви оскаржуваного рішення сформовані Комісією на підставі фактів, які безпосередньо пов`язані з позивачем, існування яких нею не заперечуються, однак їх обставини належним чином не пояснюються та не підтверджуються. Зокрема, під час спеціального спільного засідання ОСОБА_1 не змогла пояснити: яким чином фінансово утримує себе, двох неповнолітніх дітей та матір, отримуючи мінімальну заробітну плату; не надала задовільного пояснення щодо походження коштів на придбання майна у період з 2001 по 2013 роки; документально не підтвердила, а також не надала суттєвих та вичерпних пояснень щодо придбання квартири, а також іншого майна; витрати на подорожі у 2017 та 2018 роках не узгодились з інформацією про виплату колишнім чоловіком заборгованості за аліментами лише у 2018 році. За висновком Комісії, підрахунки спільного доходу позивача та її чоловіка до розірвання шлюбу у 2016 році не покривають навіть логічних витрат на утримання сім`ї, а й поготів, не пояснюють можливості придбати таку значну кількість задекларованого майна та накопичити зазначені вище заощадження.

Додатково відповідач посилався на те, що з наведених ОСОБА_1 підстав для скасування рішення Комісії від 23 січня 2019 року № 83/вс-19 вбачається, що вона фактично не погоджується із питаннями, які викликали сумнів щодо її відповідності критерію доброчесності, і як наслідок особистим переконанням більшості членів від спільного складу Комісії та Ради, яке й оформлено оскаржуваним рішенням. Проте, враховуючи вимоги Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII та Закону "Про Вищий антикорупційний суд" від 7 червня 2018 року № 2447-VIII, суд не наділений повноваженнями визначати питання для оцінювання відповідності кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності), в тому числі й щодо законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу, наявності знань та практичних навичок для розгляду справ, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду.

Оскаржуване рішення прийнято у відповідності до частини другої статті 19 Конституції України, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, з дотриманням порядку проведення кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді, встановленого Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII та передбачених частиною другою статті 2 КАС України критеріїв для його прийняття. Враховуючи викладене, просив суд відмовити в задоволенні позову (том 2 арк. справи 1-10).

24 квітня 2021 року позивачем на адресу суду надіслано відповідь на відзив (том 2 арк. справи 40-51), в якому, позивач, обгрунтовуючи незгоду з оскаржуваним рішенням від 23 січня 2019 року № 83/вс-19 вказала, що не вимагає втручання у дискреційні повноваження Вищої кваліфікаційної комісії суддів та Громадської ради міжнародних експертів, не просить суд прийняти протилежне рішення, та не заявляє позовні вимоги зобов`язати відповідачів повторно розглянути питання її відповідності критеріям, встановленим статтею 8 Закону України "Про Вищий антикорупційний суд". Предметом перевірки оскаржуваного рішення за доводами позивача є його відповідність критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тобто перевірка їх легальності). Посилається на те, що не ставить під сумнів результати конкурсного відбору, але зазначає, що відповідачем та Громадською радою міжнародних експертів неповно досліджені подані нею докази, а оскаржуване рішення може вплинути на її подальшу кар`єру та ділову репутацію. Також позивач надала суду пояснення на спростування встановлених відповідачем в оскаржуваному рішенні від 23.01.2019 № 83/вс-19 мотивів щодо документального не підтвердження та сумнівів стосовно джерел утримання родини; походження коштів на придбання майна; розміру сукупного доходу з її колишнім чоловіком та здійснених нею подорожей. Враховуючи викладене позивач посилалась на те, що оскаржуване рішення прийнято всупереч вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України: необгрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; небезсторонньо (упереджено); недобросовісно (оскільки взагалі не розглядались докази, подані позивачем, та жодної оцінки їм не надано); нерозсудливо; без дотримання принципу рівності перед законом (за очевидних обставин об`єктивної неможливості надання позивачем доказів, які знаходяться на тимчасово окупованій території та інформації щодо третіх осіб, яка не може бути нею отримана (доходи колишнього чоловіка та його батьків).

02 листопада 2021 року позивач надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання, призначене до розгляду на 03 листопада 2021 року не з`явився, належним чином повідомлений судом про розгляд справи. Враховуючи викладене, 03 листопада 2021 року у судовому засіданні колегією суддів Верховного Суду вирішено розглядати справу в порядку письмового провадження.

В подальшому, розгляд справи не здійснювався, у зв`язку з введенням з 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні та обставинами, які унеможливлювали проведення судових засідань.

Зокрема, згідно з наказом Голови Верховного Суду, у Верховному Суді в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Так, тимчасово зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу до усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів, суддів і працівників апарату Верховного Суду.

Після відновлення роботи, в порядку черговості вирішення і розгляду справ, 13.06.2022 року учасників справи повідомлено про призначення даної справи до розгляду на 11 год. 00 хв. 15.06.2022 року.

13.06.2022 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання, в якому остання підтримала позовні вимоги і у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та неможливістю прибути до судового засідання, просила розглянути справу без її участі.

14.06.2022 року суддею Юрченко В.П. на підставі вимог частини 3 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України подано заяву про самовідвід від участі у розгляді справи № 9901/107/19. Заява мотивована тим, що вона та суддя Пасічник С.С. є родичами подружжя і вказані обставини виникли 22.02.2022 року (том 2 а.с.177).

Ухвалою Верховного Суду від 15.06.2022 року заяву про самовідвід судді Юрченко В.П. від участі у розгляді справи № 9901/107/19 задоволено, відведено суддю Юрченко В.П. від участі у розгляді справи № 9901/107/19 та передано справу на повторний автоматизований розподіл для визначення складу колегії суддів (том 2 а.с. 178-181).

На підставі розпорядження Верховного Суду від 15.06.2022 року № 900/0/78-22, згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2022 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: Васильєва І.А. (головуючий суддя), судді: Гімон М.М., Хохуляк В.В., Пасічник С.С., Бившева Л.І. (том 2 а.с. 182, 183).

В судовому засіданні позивач просила суд задовольнити адміністративний позов. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на повідомлені у відзиві обставини правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 02 серпня 2018 року № 186/зп-18 оголошено конкурс на зайняття 39 вакантних посад суддів Вищого антикорупційного суду з яких 27 посад суддів до Вищого антикорупційного суду та 12 посад суддів до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду (том 2 а.с. 13-15).

ОСОБА_1 звернулася до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України із заявою про допуск до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді Вищого антикорупційного суду та проведення стосовно неї кваліфікаційного оцінювання для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та 16 жовтня 2018 року була допущена Комісією до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів Вищого антикорупційного суду, про що Вищою кваліфікаційною комісією суддів прийнято відповідне рішення № 134/вс-18.

Рішенням Комісії від 27 грудня 2018 року № 325/зп-18 ОСОБА_1 допущена до другого етапу кваліфікаційного оцінювання "Дослідження досьє та проведення співбесіди" в межах оголошеного 02 серпня 2018 року конкурсу до Вищого антикорупційного суду.

13 грудня 2018 року Комісія передала Громадській раді міжнародних експертів копії досьє 153 кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду та Апеляційної палати цього ж суду, зокрема й копію досьє кандидата ОСОБА_1 , яка надала згоду ГРМЕ на повний і безпосередній доступ до матеріалів її досьє.

Відповідно до статті 8 Закону № 2447-VIII та підпункту 4.11.5 пункту 4.11 розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (далі - Регламент), Громадською радою міжнародних експертів ініційовано розгляд питання відповідності кандидата на посаду судді ОСОБА_1 критеріям, визначеним частиною 4 статті 8 Закону № 2447-VIII на спеціальному спільному засіданні шляхом подання до Комісії відповідного повідомлення, яке містить, зокрема, інформаційну записку про кандидата.

В інформаційній записці Громадською радою міжнародних експертів наведено обставини, які викликають обгрунтований сумнів щодо відповідності кандидата критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", а саме: законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата та членів її сім`ї задекларованим доходам (том 1 а.с. 81).

За результатами спільного спеціального засідання, заслухавши доповідача - члена Ради, кандидата на посаду судді, дослідивши інформаційну записку про кандидата, надані нею усні та письмові пояснення, інші обставини, обговорені під час засідання, у членів Комісії та Ради лишився обґрунтований сумнів щодо відповідності ОСОБА_1 критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону України "Про Вищий антикорупційний суд". Наведений сумнів полягав в тому, що під час спеціального спільного засідання ОСОБА_1 не змогла пояснити: яким чином фінансово утримує себе, двох неповнолітніх дітей та матір, отримуючи мінімальну заробітну плату; не надала задовільного пояснення щодо походження коштів на придбання майна у період з 2001 по 2013 роки; документально не підтвердила, а також не надала суттєвих та вичерпних пояснень щодо придбання квартири, а також іншого майна; витрати на подорожі у 2017 та 2018 роках не узгодились з інформацією про виплату колишнім чоловіком заборгованості по аліментах лише у 2018 році. За висновком Комісії, підрахунки спільного доходу позивача та її чоловіка до розірвання шлюбу у 2016 році не покривають навіть логічних витрат на утримання сім`ї, а й поготів, не пояснюють можливості придбати таку значну кількість задекларованого майна та накопичити зазначені вище заощадження.

23 січня 2019 року за результатами голосування на спеціальному спільному засіданні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів, прийнято рішення № 83/вс-19 про те, що кандидат на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 відповідає критеріям, визначеним статтею 8 Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", не набрала установленої цією статтею кількості голосів та визнано кандидата такою, що припинила участь в оголошеному Комісією 02 серпня 2018 року конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду (том 1 а.с. 206-210, т. 2 а.с. 30-34).

Предметом оскарження в даній справі є рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів від 23 січня 2019 року № 83/вс-19, перевіряючи яке в межах доводів позовної заяви, враховуючи відзив на позов відповідача та відповідь на відзив позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

14 червня 2018 року набрав чинності Закон України від 07 червня 2018 року № 2447-VIII "Про Вищий антикорупційний суд" (далі - Закон № 2447-VIII), який визначає засади організації та діяльності Вищого антикорупційного суду, спеціальні вимоги до суддів цього суду та гарантії їх діяльності.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2447-VIII, Вищий антикорупційний суд є постійно діючим вищим спеціалізованим судом у системі судоустрою України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 2447-VIII суддею Вищого антикорупційного суду може бути особа, яка відповідає визначеним Конституцією України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) вимогам до кандидатів на посаду судді, а також додатковим спеціальним вимогам, встановленим цією статтею.

На посаду судді відповідного вищого спеціалізованого суду за спеціальною процедурою може бути призначена особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою чи другою статті 33 цього Закону (частина третя статті 81 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) суддею Вищого антикорупційного суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Вищому антикорупційному суді, а також відповідає іншим вимогам, встановленим законом.

Згідно із частиною одинадцятою статті 79 Закону № 1402-VIII Вища кваліфікаційна комісія суддів України (далі - ВККС) проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів вищого спеціалізованого суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання.

Частинами першою та другою статті 83 Закону № 1402-VIII встановлено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Відповідно до частини першої статті 92 Закону № 1402-VIII ВККС є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.

З метою сприяння ВККС у встановленні для цілей кваліфікаційного оцінювання відповідності кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності), а саме щодо законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу, наявності знань та практичних навичок для розгляду справ, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, утворюється ГРМЕ. Громадська рада доброчесності, що утворена і здійснює діяльність відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", на час діяльності ГРМЕ не залучається до встановлення відповідності кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду передбаченим законом критеріям для цілей кваліфікаційного оцінювання (частина четверта статті 8 Закону № 2447-VIII).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2447-VIII Громадська рада міжнародних експертів (далі - ГРМЕ) утворюється строком на шість років Вищою кваліфікаційною комісією суддів України для сприяння їй у підготовці рішень з питань призначення на посади суддів Вищого антикорупційного суду та є її допоміжним органом.

Частиною дев`ятою статті 9 Закону № 2447-VIII визначено, що ГРМЕ: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду; 2) надає ВККС інформацію щодо кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду; 3) бере участь у спеціальному спільному засіданні у передбачених цим Законом випадках; 4) вживає заходів до захисту персональних даних, інформації з обмеженим доступом, які стали відомі ГРМЕ, її членам у зв`язку із здійсненням їх повноважень.

Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону № 2447-VIII за ініціативою не менше трьох членів ГРМЕ питання відповідності будь-якого кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду критеріям, зазначеним в частині четвертій цієї статті, розглядається на спеціальному спільному засіданні ВККС та ГРМЕ. Рішення щодо відповідності такого кандидата цим критеріям ухвалюється більшістю від спільного складу ВККС та членів ГРМЕ, за умови, що за нього проголосували не менше половини членів ГРМЕ. У разі неприйняття такого рішення кандидат вважається таким, що припинив участь у конкурсі. Таке спеціальне спільне засідання проводиться не пізніше ніж на тридцятий день з дня оголошення результатів іспиту, що складається кандидатами для встановлення відповідності кандидата на посаду судді критерію професійної компетентності. За запитом не менше як трьох членів ГРМЕ перед спеціальним спільним засіданням ВККС та ГРМЕ може проводитись попередня співбесіда із кандидатами на посаду судді Вищого антикорупційного суду, у якій повинні взяти участь не менше шести членів Комісії.

Застосовані судом правові норми в цій справі свідчать про те, що ГРМЕ утворюється ВККС як допоміжний орган, який діє в її складі з метою сприяння виконанню певних завдань у межах процедури проведення кваліфікаційного оцінювання відповідності кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду.

Водночас саме на ВККС, як державний орган суддівського врядування покладено повноваження щодо організації та проведення кваліфікаційного оцінювання для визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді (у тому числі у спеціалізованому Вищому антикорупційному судді) за визначеними законом критеріями в особливому порядку.

При цьому остаточне рішення, яке створює правові наслідки для особи, що бере участь у відповідному конкурсі, ухвалює Комісія на спеціальному спільному засіданні за участі ГРМЕ. Форма проведення такого засідання не впливає на правовий статус Комісії та її рішень та не наділяє ГРМЕ правосуб`єктністю у правовідносинах, які виникають у зв`язку з ухваленням відповідних рішень Комісією.

Загалом, як свідчить аналіз застосованих судом правових норм у цій справі, до кандидатів на посаду судді Вищого антикорупційного суду, крім загальних вимог, встановлених для суддів Законом № 1402-VIIІ, встановлено ще і додаткові спеціальні вимоги, які закріплені у статті 7 Закону № 2447-VIII, а також запроваджено особливий механізм перевірки їх відповідності критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності) за допомогою долучення до цієї роботи спеціально утвореного органу - ГРМЕ. В постанові Великої Палати верховного Суду від 05 листопада 2019 року у справі № 9901/106/19 (провадження № 11-571заі19) наголошено на тому, що це свідчить про висування підвищених вимог для кандидатів, зокрема і за критерієм доброчесності, що обумовлено відповідними особливостями спеціалізації цього суду та мети його створення.

При цьому встановлення відповідності кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду критерію доброчесності є однією з обов`язкових умов для зайняття цієї посади. Органом, який сприяє ВККС в оцінюванні відповідності кандидата такому критерію, є ГРМЕ.

Рішення щодо відповідності кандидатів на посаду судді Вищого антикорупційного суду зазначеному вище критерію ухвалюється шляхом визначення результатів голосування членів ВККС і ГРМЕ за результатами спеціального спільного засідання, на якому відбувалось обговорення щодо відповідності кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду критеріям, зазначеним у частині четвертій статті 8 Закону № 2447-VIII. Формування результатів голосування здійснюється шляхом підрахунку голосів.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 9901/88/19, від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/83/19.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, оскаржуваним рішенням визначено, що позивач відповідає критеріям, визначеним статтею 8 Закону № 2447-VIII, не набрала установленої цією статтею кількості голосів, у зв`язку із чим і була припинена участь кандидата в конкурсі (частина п`ята статті 8 Закону № 2447-VIII).

Так, підстави оскарження рішення спеціального спільного засідання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів від 23 січня 2019 року № 83/вс-19 позивач пов`язує із його невідповідністю критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в контексті законності (легальності) висновків про документальне не підтвердження джерел утримання родини; походження коштів на придбання майна; розміру сукупного доходу з її чоловіком та оцінкою здійснених нею подорожей.

Перевіряючи викладені позивачем підстави оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів від 23 січня 2019 року № 83/вс-19 в, колегія суддів звертає увагу на те, що спеціальні вимоги для оскарження та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухваленого за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання передбачені частиною третьою статті 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII.

Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIIІ рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Як встановлено судом, оскаржуване рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 23 січня 2019 року № 83/вс-19 ухвалене повноважним складом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів і підписано усіма членами спеціального спільного засідання, які брали участь в його ухваленні. До того ж, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про проведення кваліфікаційного оцінювання та особисто приймала в ньому участь, що свідчить про відсутність передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 3 статті 88 Закону № 1402-VIIІ обов`язкових підстав для його скасування.

Перевіряючи, чи містить оскаржуване рішення посилання на визначені законом підстави його ухвалення та мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, колегія суддів зазначає наступне.

Так, підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 23 січня 2019 року № 83/вс-19 слугувало те, що кандидат на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 відповідає критеріям, визначеним статтею 8 Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", не набрало установленої цією статтею кількості голосів та визнано кандидата такою, що припинила участь в оголошеному Комісією 02 серпня 2018 року конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду. Приймаючи вказане рішення, Комісія та Рада керувалися статтями 8, 9 Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", статтями 81, 93, 101 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а також Регламентом ВККС. Отже, оскаржуване рішення містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення.

Щодо мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, колегія суддів повертається до оскаржуваного рішення, в якому мотиви для його прийняття викладені наступним чином.

Під час спеціального спільного засідання встановлено, що із пояснень: ОСОБА_1 , у 2017 році на її утриманні перебували двоє неповнолітніх дітей 2007 та 2012 років народження, старший син перебував на утриманні батька. Для здійснення адвокатської діяльності кандидат використовувала офіс, орендна плата за який сплачувалася адвокатським бюро за відповідним договором оренди. Внесення відомостей щодо видатків на оренду офісу до електронної декларації, кандидат пояснила необізнаністю з усіма правилами заповнення декларацій, оскільки подавала її вперше.

Водночас, як встановлено Комісією та Радою, кандидат визнала обставини невнесення до електронної декларації за 2017 рік відомостей про одержання соціальної допомоги по народженню третьої дитини. Відповідаючи на запитання щодо розміру отриманої у 2017 році матеріальної допомоги від колишнього чоловіка, кандидат пояснила, що конкретна кількість коштів, яку виділяв колишній чоловік на утримання старшого сина, їй не відома, аліментів на двох інших дітей, стягнутих за судовим рішенням, протягом 2017 року вона не отримувала. Заборгованість за аліментами була сплачена колишнім чоловіком у 2018 році, через що відповідна кількість коштів не була внесена до декларації за 2017 рік. Надалі матеріальну допомогу на утримання дітей колишній чоловік надавав добровільно.

У своїй майновій декларації кандидат задекларувала річний загальний дохід в розмірі 42 031 грн, що приблизно становить 3 200 грн на місяць. Разом з тим, під час спеціального спільного засідання кандидат не змогла пояснити яким чином фінансово утримує себе, двох неповнолітніх дітей та матір, отримуючи мінімальну заробітну плату.

Окрім того, Громадська рада міжнародних експертів звернула увагу на те, що у декларації за 2017 рік кандидат повідомила про таке майно: автомобіль HYUNDAI ACCENT (вартість становить 170 000 грн); автомобіль ТОУОТА Camry (вартість становить 2 000 000 грн); автомобіль ТОУОТА Согоllа (вартість становить 80 000 грн) власник - колишній чоловік; квартира в місті Миколаєві площею 65,7 кв. м (вартість становить 27 871 грн); земельна ділянка площею 473 кв. м (вартість становить 1 765 грн); земельна ділянка площею 1 400 кв. м (вартість становить 14 264 грн); два недобудовані будинки площею 60 кв. м і 300 кв. м. відповідно; недобудована квартира площею 50 кв. м; заощадження (20 000 доларів США + 120 000 грн + 5 500 євро).

Протягом спеціального спільного засідання ОСОБА_1 не надала задовільного пояснення щодо походження коштів на придбання майна у період з 2001 по 2013 рік.

Згідно з поясненнями кандидата ціну квартири, придбану у 2001 році, частково було сплачено за рахунок продажу колишнім чоловіком сільськогосподарської продукції та подарованих батьками грошей, проте такі обставини не підтверджено документально, а, навпаки, встановлено, що у 2000 та 2001 роках сукупний задекларований спільний дохід кандидата та її колишнього чоловіка становив 3 494 грн, чого вочевидь не достатньо для придбання квартири за 27 871 грн, а також іншого зазначеного вище майна, стосовно обставин придбання якого кандидатом також не надано суттєвих та вичерпних пояснень.

Надаючи пояснення в цій частині, кандидат зазначила, що в податкових органах нею задекларовано суми у національній валюті, і вона не погоджується із підрахунком еквівалента її доходів у доларах США, оскільки курс обміну валют враховано некоректно. Згідно з її твердженнями у період з 2006 по 2013 роки сукупний дохід, обчислений у доларах США за курсом на час його отримання, становить 145 217, 24 доларів США, при цьому кандидат стверджувала, що доходи колишнього чоловіка за ці роки значно перевищували її доходи. Такі твердження кандидата під час засідання підтвердження не знайшли, адже підрахунки спільного доходу ОСОБА_1 та її чоловіка до розірвання шлюбу у 2016 році не покривають навіть логічних витрат на утримання сім`ї, а й поготів, не пояснюють можливості придбати таку значну кількість задекларованого майна та накопичити зазначені вище заощадження.

Окрім того, під час засідання кандидат підтвердила інформацію, що вона багато подорожувала у 2017 та 2018 роках, зокрема до Грузії, Туреччини, Нідерландів, Німеччини, Білорусі, Болгарії, Москви, Страсбурга. Згідно з її поясненнями витрати на численні подорожі покривалися адвокатським бюро, а особисті подорожі з дітьми оплачувалися за рахунок аліментів, отриманих від колишнього чоловіка. Втім, такі пояснення кандидата не узгоджуються з інформацією про виплату колишнім чоловіком заборгованості за аліментами лише у 2018 році.

За результатами спеціального засідання, заслухавши доповідача - члена Ради, кандидата на посаду судді, дослідивши інформаційну записку про кандидата, надані нею усні та письмові пояснення, інші обставини, обговорені під час засідання, у членів Комісії та Ради лишився обґрунтований сумнів щодо відповідності ОСОБА_1 критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 07 червня 2018 року № 2447-VIII, що стало підставою для висновку про те, що кандидат не набрала установленої кількості голосів та визнана такою, що припинила участь у конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду.

Поряд з тим, звертаючись з цим позовом позивач наполягала на тому, що членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів неповно досліджені надані нею пояснення з документальним підтвердженням джерел походження майна та відповідності рівня життя кандидата та членів її сім`ї задекларованим доходам, зокрема, позивач наполягала на неврахуванні наступного.

1. Щодо тверджень відповідача про відсутність пояснень щодо джерел утримання родини позивач пояснила, що задекларувала дохід за 2017 рік у загальному розмірі 126 621 грн, з яких 42 031 грн - заробітна плата, 30 000 - поворотна фінансова допомога від адвокатського бюро та решта - дохід від відчуження майна. Отже заробітна плата на місяць становить 3500 грн. (42031 грн. /12 міс.), а ні 3200 грн, як зазначено в оскаржуваному рішенні відповідачем. Крім того, позивач вказала, що в 2017 році отримувала соціальну допомогу при народженні 3-ї дитини в розмірі 1 364 грн. щомісячно, яку забула внести до декларації, оскільки відповідно до законодавства вказана допомога не відноситься до оподатковуваного доходу і була відсутня у довідці Державної фіскальної служби, яку остання отримала для заповнення декларації. До того ж станом на час заповнення декларації ці виплати припинились. Позивач вказала, що про вищевикладене зазначила в поясненнях, надісланих на адресу ГРМЕ та ВККС 10 січня 2019 року.

Позивач звертала увагу, що відомості про отримання фінансової допомоги в 2017 році та її розмір не ставилися під сумнів ані членами ГРМЕ, ані ВККС, однак в оскаржуваному рішенні сума вказаного доходу не була врахована. Втім, якщо додати наведений дохід до загальної суми вже визначеного доходу: 42031 (заробітна плата) + 16368 (соціальна допомога при народженні дитини) + 30 000 (поворотна фінансова допомога) = 88399 грн./12 міс. = 7366 грн. Отже з урахуванням фінансової допомоги щомісячний дохід родини позивача становив 7366 грн.

Також позивач вказала, що при визначенні її сукупного доходу членами Вищої кваліфікаційної комісії України та Громадської ради міжнародних експертів не враховано отримання нею в 2017 році доходу від відчуження майна в розмірі 54 620 грн., з урахуванням якого її сукупний дохід за 2017 рік становив 143 019 грн. (88 399+54 620), що складає 11 918,25 грн на місяць. Відтак вказаний нею в декларації дохід перевищував встановлений Законом України "Про Держаний бюджет України на 2017 рік" прожитковий мінімум на неї і двох дітей приблизно в 2,5 рази.

Крім того, в надісланих на адресу Вищої кваліфікаційної комісії України та Громадської ради міжнародних експертів поясненнях від 10 січня 2019 року нею було зазначено, що її мати - ОСОБА_2 не перебуває на її утриманні, оскільки отримує самостійний достатній дохід у вигляді пенсії, який в 2017 році становив приблизно 4 000 грн на місяць. Надати станом на 10.01.2019 року документальне підтвердження вказаним обставинам вона не мала можливості внаслідок перебування матері на тимчасово окупованій території, що викликало труднощі з отриманням довідки. До того ж, 16.01.2019 року на адресу Вищої кваліфікаційної комісії України та Громадської ради міжнародних експертів нею були подані додаткові пояснення, зокрема, щодо того що дохід її матері за 2017 рік (пенсія та матеріальна допомога) склав 49 788 грн. Дана інформація отримана з сервісу Ощадбанку "Ощад 24/7" (доказ - сформований витяг). Вказані обставини підтверджують, що мати не перебувала в неї на утриманні, а її дохід більше ніж у тричі перевищував встановлений законодавством прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

Також, на підтвердження співмірності її доходів та витрат, зокрема, на утримання дітей, нею було додано: довідку від 15.01.2019 року № 1 з дошкільного навчального закладу № 29 м. Миколаєва, згідно з якою її донька, ОСОБА_3 , 2012 року народження, відвідувала ДНЗ № 29 у 2016-2017 роках та про сплату за вказані роки кошти на харчування дитини в розмірі 3 692,98 грн.; довідку від 14.01.2019 № 39 з Миколаївської загальноосвітньої санаторної школи- інтернату І-ІІІ ступенів № 4, відповідно до якої з вересня 2013 її син, ОСОБА_4 , а з вересня 2018 року донька, ОСОБА_3 , навчаються у вказаній санаторній школі-інтернаті, де знаходяться на неповному державному забезпеченні та безкоштовно забезпечуються гарячим харчуванням та медичним обслуговуванням.

Позивач зазначила, що вказані пояснення і документи були наявні в матеріалах досьє, а отже, мали бути відомі членам Громадської ради міжнародних експертів та Вищій кваліфікаційній комісії суддів України, однак безпідставно не враховані в оскаржуваному рішенні і мотивів їх відхилення не наведено, що свідчить про необґрунтованість та необ`єктивність тверджень про те, що "кандидат не змогла пояснити яким чином фінансово утримує себе, двох неповнолітніх дітей та матір, отримуючи мінімальну заробітну плату".

2. Щодо тверджень відповідача про ненадання ОСОБА_1 задовільного пояснення походження коштів на придбання майна позивач пояснила наступне.

Так, в оскаржуваному рішенні заначено, що у декларації за 2017 рік кандидатом повідомлено про таке майно: автомобіль HYUNDAI ACCENT (вартість становить 170 000 грн); автомобіль ТОУОТА Camry (вартість становить 2 000 000 грн); автомобіль ТОУОТА Согоllа (вартість становить 80 000 грн) власник - колишній чоловік; квартира в місті Миколаєві площею 65,7 кв. м (вартість становить 27 871 грн); земельна ділянка площею 473 кв. м (вартість становить 1 765 грн); земельна ділянка площею 1 400 кв. м (вартість становить 14 264 грн); два недобудовані будинки площею 60 кв. м і 300 кв. м. відповідно; недобудована квартира площею 50 кв. м; заощадження (20 000 доларів США + 120 000 грн + 5 500 євро).

Щодо автомобіля Toyota Camry, позивач зазначила, що нею помилково вказано вартість автомобіля (2 000 000 грн замість 200 000 грн) і про це вона дізналася лише під час запитання на спеціальному спільному засіданні. При цьому, Інформаційна записка не містила інформації про вартість вказаного автомобіля та відповідні питання щодо такої вартості. При цьому у офіційного дилера автомобілів Toyotа вартість нового автомобіля такої марки станом на 2019 рік становить в межах від 780 000 грн. до 1 170 000 грн., що за курсом долара США на даний час (І дол. = 27 грн. ) становить від 28 900 до 43 300 дол. США. Такою вартість нового автомобіля цієї марки і моделі була і в 2008 році. Відтак, зроблена помилка в декларації є абсолютно очевидною і не може бути підставою для обґрунтованих сумніві щодо законності набуття коштів на придбання вказаного автомобіля.

Щодо посилань в оскаржуваному рішенні про ненадання ОСОБА_1 доказів походження коштів на придбання квартири у м. Миколаєві площею 65,7 кв.м у 2001 році за 27 871 грн позивач зазначила, що придбання вказаної квартири відбулося 18 років тому; квартиру придбано на кошти батьків і колишнього чоловіка, оскільки на той час вона закінчила навчання в університеті і заробіток не отримувала; частину коштів заробив колишній чоловік, займаючись сільським господарством, а іншу частину коштів дали його батьки та її мати (яка в м. Лутугине Луганської області продала 3-х кімнатну приватизовану квартиру та придбала собі 1-кімнату, а різницю в ціні подарувала на придбання житла в Миколаєві). Позивач вказала, що точну суму не пам`ятає, але приблизно сума склала 1500 дол. США. Проте підтвердити вказані обставини документально не має можливості, оскільки м. Лутугине (де можливо залишилися документи на продаж квартири) знаходиться на тимчасово окупованій території, куди вона з 2013 року не поверталась. Крім того, позивач вказала, що після смерті батька мати продала 2 гаражі та дачу в м. Лутугине Луганської області і частково дала гроші. На той час документального оформлення гаражів та садових будинків не здійснювалось і їх продаж вчинявся шляхом переоформлення участі у гаражному та дачному кооперативах. Додатково вказала, що неможливість підтвердження викладених обставин не залежала від її волі, оскільки на той час у 1999-2001 році електронний реєстр речових прав на нерухоме майно не існував, а витребувати інформацію з Бюро технічної інвентаризації, а також від садового та гаражного кооперативів, які знаходиться на тимчасово окупованій території, немає жодної можливості, тим більше відсутність такої можливості була очевидною з огляду на час, наданий для пояснень до ГРМЕ - 5 календарних днів з 06.01.2019 року по 10.01.2019 року. Також очевидною є неможливість надання пояснень походження коштів, наданих на придбання квартири 18 років тому батьками її колишнього чоловіка, з якими вона не спілкується після розлучення, до того ж персональні дані захищаються законом. При цьому зауважила, що наявність у них земельних ділянок сільськогосподарського призначення підтверджується матеріалами, наданими на запити ВККС і ці докази наявні в матеріалах досьє.

Додатково вказала, що квартира у м. Миколаєві, це єдине належне їй на час декларування житло, в якому вона зареєстрована та фактично проживає останні 18 років разом з дітьми; з пояснень і матеріалів досьє вбачається, що ні вона, ні її батьки, ані колишній чоловік та його батьки, а також її рідні, ніколи не були на державній службі, не обіймали будь-яких посад, пов`язаних з судовими або правоохоронними органами або будь-яких інших посад, пов`язаних з корупційними ризиками, а тому не було встановленого законом обов`язку відслідковувати та зберігати інформацію про походження коштів на придбання майна, тим більше, що йдеться про майно придбане майже 20 років тому. Відтак, вимога підтвердити походження коштів батьків, набутих 20 років тому, на придбання житла, вартість якого на час придбання становила 5000 дол. США, за очевидної об`єктивної неможливості такого підтвердження, через перебування таких доказів на тимчасово окупованій території є неможливим і не може слугувати підставою для наявності об`єктивних сумнівів походження майна.

Щодо двох недобудованих будинків та двох земельних ділянок - нею було надано пояснення та відповідні документальні підтвердження того, що недобудований будинок і земельна ділянка площею 473 кв.м. - це садовий (дачний) будинок у садово-виноградорському кооперативі "Сонячна поляна-2" с. Воскресеньске, Вітовського району Миколаївської області, який було придбано у 2005 році за 1 765 грн. і який до цього часу не введено у експлуатацію, тому він підлягав декларуванню як недобудований будинок.

Другий недобудований будинок - це розпочате у 2013 році будівництво двоповерхового будинку площею 300 кв.м. на належній їй земельній ділянці площею 1400 кв.м у с. Воскресенське Вітовського району Миколаївської області.

Після припинення будівництва будинку у 2013 році відкладені на будівництво будинку кошти зберігались в якості заощаджень, з яких нею було придбано автомобіль Hyundai Accent вартістю 170 000 грн (приблизно 6 500 дол. США) (оскільки після розірвання шлюбу обидва зареєстровані за колишнім чоловіком автомобілі Toyotа залишені колишньому чоловіку та продані, один в 2017 році - про що їй не було відомо і вона помилково внесла вказаний автомобіль до декларації, інший - у 2018 році), щодо решти коштів - прийнято рішення про їх інвестування у 2017 році в однокімнатну квартиру у м. Одеса. Вказані задекларовані нею заощадження в розмірі 20 000 дол. США + 120 000 грн. + 5500 Євро) було використано у 2018 році на здійснення виплати за квартиру. В 2019 році будинок було введено в експлуатацію і оформлено за нею право власності на однокімнатну квартиру.

3 . Щодо розміру сукупного доходу.

Щодо посилань в оскаржуваному рішенні на те, що "підрахунки спільного доходу ОСОБА_1 та її чоловіка до розірвання шлюбу у 2016 році не покривають навіть логічних витрат на утримання сім`ї, а й поготів, не пояснюють можливості придбати таку значну кількість задекларованого майна та заощаджень" зазначила наступне.

Так, з приводу наведених запитань щодо розміру сукупного доходу позивач зазначила, що надала пояснення Громадській раді міжнародних експертів з відповідними розрахунками розміру отриманого доходу, звернувши увагу на те, що курс долара США протягом 20 років значно змінювався, зокрема з 1:1,91 в 1998 році до 1:28 у 2018 році, а підрахунок доходу за 20 років, отриманого у національній валюті, відповідно до курсу гривні до долара США станом на 2018 рік, в той час як основна частина майна нашою родиною була придбана ще до кризи, є щонайменше на її думку некоректним. Так, відповідно до зроблених нею розрахунків лише в період з 2006 по 2013 роки її дохід (без врахування доходів її колишнього чоловіка) обчислений в доларах США по курсу на час його отримання складає 145 217,24 дол. США. Також пояснила, що інформацію про доходи колишнього чоловіка отримати не могла, оскільки ці персональні дані захищаються законом та з колишнім чоловіком вона не спілкується. Зазначила, що її чоловік отримував стабільний дохід і після 2008 року до 2016 року включно під час спільного проживання, проте інформації про його доходи не мала можливості надати. Вважає, що документально підтвердженої вартості набутого нею майна та доходів (без урахування доходів колишнього чоловіка) цілком достатньо для пояснення витрат на утримання родини та придбання задекларованого майна.

4. Щодо подорожей. Позивач пояснила, що не відповідає дійсності та спростовується поданими нею Громадській раді міжнародних експертів поясненнями та доказами, те, що ОСОБА_1 "підтвердила інформацію, що вона багато подорожувала у 2017 та 2018 роках, зокрема до Грузії, Туреччини, Нідерландів, Німеччини, Білорусі, Болгарії, Москви, Страсбурга". В письмових поясненнях, наданих суду пояснила, що до Болгарії їздила влітку на відпочинок автомобілем у 2014 році. В 2017 році була за кордоном двічі: з 2 по 8 липня 2017 року - автобусний тур по міжнародним установам ООН, ЄСПЛ, Рада Європи, ВОІВ, СОТ, організований Юридичним факультетом Львівського національного університету ім. Івана Франка, витрати здійснювались з власних заощаджень (приблизно 400 дол.), що підтвердила відповідним Сертифікатом про участь; з 8 по 15 жовтня 2017 року - відрядження до Університету Вісмара, Міжнародний курс підвищення кваліфікації адвокатів, м. Вісмар (ФРН), організований АО "Колегія адвокатів України", акредитовано Експертною радою з питань акредитації і сертифікації при НААУ, рішення № 108 від 01.09.2017 (40 балів). Оформлено як відрядження від адвокатського бюро, оплата повністю здійснювала за рахунок адвокатського бюро, сертифікат, наказ про відрядження, та інші докази відрядження були надані ВККС та ГРМЕ. Влітку 2018 року виїзджала до Туреччини за рахунок сплаченої суми заборгованості з аліментів, за 2017 рік, виплаченої колишнім чоловіком у 2018 році.

У 2018 році з метою підвищення кваліфікації з 6 квітня по 15 квітня 2018 року було відрядження до м. Страсбург (Франція), переліт до якого відбувся через Амстердам (Нідерланди)), до Ради Європи, для участі в семінарі "Особливості участі адвокатів у цивільному, кримінальному та адміністративному процесі"; оплата відбулася за рахунок адвокатського бюро, на підтвердження чого надала наказ, накладну на авіаквиток (переліт Київ-Амстердам-Страсбург-Амстердам-Київ), платіжне доручення та сертифікати. Вказує, що не "подорожувала" до Нідерландів, а перебувала в аеропорту в очікуванні рейсу до м.Страсбурга; витрати на відрядження повністю здійснювались за рахунок адвокатського бюро, дохід якого відповідно до наданої нею разом із поясненнями від 10.01.2019 року довідки АТ "УкрСиббанк" № 223 від 08.01.2019 склав 712 187,57 грн., який офіційно задекларований і з якого були сплачені податки. Так само, вказує, що не було подорожей до Білорусі, а у 2018 році відрядження до м. Москва, переліт відбувався через Білорусь (аеропорт), а витрати на відрядження також здійснювались за рахунок адвокатського бюро (копія авіаквитка Одеса-Мінськ-Москва-Мінськ-Одеса, наказу та платіжного доручення про виплату добових були додані до пояснень).

Ознайомившись з письмовими поясненнями позивача, колегія суддів вважає, що надані кандидатом письмові пояснення (з їх документальним підтвердженням) на поставлені в конкурсній процедурі запитання беззаперечно повинні враховуватися і оцінюватися членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України спільно з Громадською радою міжнародних експертів в межах конкурсної процедури і жоден інший суб`єкт чи орган, у тому числі й суд, не може здійснювати втручання у здійснення суб`єктом владних повноважень своєї компетенції.

Так, оскаржуване рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів від 23 січня 2019 року № 83/вс-19 містить посилання на врахування інформаційної записки про кандидата, а також наданих кандидатом усних та письмових пояснень. Однак, під час спеціального засідання пояснення ОСОБА_1 не узгоджувались з інформацією, наявною у Вищій кваліфікаційній комісії суддів України та утвореній при ній Громадській раді міжнародних експертів щодо кандидата, викликали сумніви щодо підтвердження доходів та витрат на придбання квартир, будинків та майна (зокрема в сукупності спільного доходу позивача та її чоловіка до розірвання шлюбу). Враховуючи викладене, за результатами спеціального засідання, у членів Комісії та Ради лишився обґрунтований сумнів щодо відповідності ОСОБА_1 критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VІІІ та за результатами голосування прийнято рішення про те, що остання не набрала достатньої кількості голосів та припинила участь у конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду.

Отже, оскаржуване рішення містить посилання і на визначені законом мотиви його ухвалення, з яких Вища кваліфікаційна комісія суддів України та утворена при ній Громадська рада міжнародних експертів дійшли висновків про припинення участі позивача у конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду, що свідчить про відсутність передбачених пунктом 4 частини третьої статті 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що наведені позивачем підстави для скасування оскаржуваного рішення фактично свідчать про перегляд судом мотивів оскаржуваного рішення в частині оцінки законності джерел походження її майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата. Проте, перегляд мотивів оскаржуваного рішення і їх виклад інакшим змістом, аніж оцінено та зазначено в оскаржуваному рішенні, свідчило б про втручання суду у здійснення ВККС України дискреційних повноважень під час проходження конкурсних процедур.

Доводи позивача про те, що члени ГРМЕ та ВККС не були ознайомлені із поданими ОСОБА_1 документами та поясненнями, спростовуються дослідженими колегією суддів в судовому засіданні відеозаписами засідання ГРМЕ від 11.01.2019 року, та спільного засідання ВККС та ГРМЕ від 23.01.2019 року, що знайшло своє відображення також і в рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів від 23 січня 2019 року № 83/вс-19. При цьому посилання позивача на процедуру оцінювання інших кандидатів на посаду судді Вищого антикорупційного суду (Квятковського А.С.), судова колегія не приймає, оскільки достовірність документів та переконливість наданих кандидатами пояснень, оцінюється окремо і не підлягає співставленню. Певні некоректні висновки, зроблені Комісією під час спільного засідання в частині відсутності матеріальної можливості конкурсанта утримувати неповнолітніх дітей, не можуть впливати на наслідки прийнятого рішення в межах завершеної конкурсної процедури.

Загалом, наведені позивачем підстави для скасування рішення ВККС ґрунтуються на її незгоді, зокрема, із загальною думкою (внутрішнім переконанням) членів від спільного складу ВККС та ГРМЕ, яка оформлена оскаржуваним рішенням.

Однак, у відповідності до вимог Законів № 1402-VIIІ та № 2447-VII, суд не наділений повноваженнями визначати питання для оцінювання відповідності кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності), у тому числі й щодо законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу, наявності знань та практичних навичок для розгляду справ, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду. Таким спеціальним органом є ВККС за участю ГРМЕ, а отже, їх повноваження щодо вирішення питання відповідності кандидата такому критерію є дискреційними та знаходяться в межах їх виключної компетенції. Аналогічна правова позиція викладена Великою Платою Верховного Суду в постанові від 27 травня 2020 року у справі № 9901/88/19.

До того ж, як наголошено в постанові Великої Палати Верховного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/83/19, оцінюючи дії ВККС щодо прийняття оскаржуваного рішення, в умовах, коли законодавець не визначив критеріїв оцінювання таких загальних категорій, як "доброчесність" і "суспільна довіра", оцінювання завжди має суб`єктивний характер. За таких обставин вирішальним є особисте переконання кожного члена ВККС та ГРМЕ, яке зрештою є визначальним при голосуванні. Достатньою є наявність конкретної інформації, яка, з урахуванням наданих кандидатом пояснень та аргументів (які не сприйняті як переконливі), не спростовує уяву (сприйняття) визначених законом осіб щодо його достатньої відповідності цим критеріям. Аналогічна правова позиція була викладена і раніше в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі № 9901/66/19.

Таким чином, за наслідками розгляду справи в межах доводів позивача, суд доходить висновку, що в межах цього спору відсутній об`єкт судового захисту: в умовах, коли конкурсна процедура закінчена, рішення не порушує прав позивача, не змінює їх обсяг, не припиняє їх, як і не покладає на позивача додаткових обов`язків. Обраний позивачем спосіб захисту у вигляді скасування оскаржуваного рішення, жодним чином не відновить права позивача, про порушення яких вона стверджує (порушення права на належну правову процедуру і доступ до професії). Задоволення ж моральних потреб особи (зокрема відновлення репутаційних втрат) не є завданням адміністративного судочинства. Рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів від 23 січня 2019 року № 83/вс-19 прийнято в межах чітко визначеного конкурсу з метою оцінки кандидата в короткий період конкурсної процедури, відтак не може мати юридичного значення та негативно вплинути на проходження кандидатом інших процедур, пов`язаних із його професійною кар`єрою, або участю в інших конкурсах.

Відтак обставини та висновки про невідповідність або наявність обґрунтованих сумнівів щодо відповідності особи станом на конкретний момент певним особливим спеціальним вимогам, які ставляться до неї як кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду, викладені в оскаржуваному рішенні, ухваленому за результатами проведеного оцінювання, не мають преюдиційного характеру під час майбутньої участі цієї особи в інших оцінюваннях, відборах, конкурсах тощо. Оскаржуване рішення не може впливати на гарантії справедливого процесу проведення компетентним органом відбору, конкурсу, оцінювання тощо, у якому особа братиме участь у майбутньому, як і не позбавляє права на ефективні засоби правового захисту у випадку його порушення цим органом.

На підставі викладеного, враховуючи відсутність передбачених частиною третьою статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення спеціального спільного засідання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів від 23 січня 2019 року № 83/вс-19, ухваленого за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-245, 246, 250, 257, 262, 266 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Громадської ради міжнародних експертів від 23 січня 2019 року № 83/вс-19, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 19 лютого 2024 року.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді М.М. Гімон

В.В. Хохуляк

С.С. Пасічник

Л.І. Бившева