Справа № 440/4580/22
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бойко С.С.

22 лютого 2024 р. Справа № 440/4580/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Курило Л.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області, пенсійний орган) щодо відмови у проведені перерахунку його пенсії у розмірі 69 відсотків з 07.06.2020 року;

зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату йому 27.968,28 грн заборгованості по пенсії за період з 07.06.2000 року по 01.05.2022 року у розмірі 69 відсотків суми грошового забезпечення у редакції пунктів «а», «в» ст. 13 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII, чинній станом на дату призначення йому пенсії, а саме на 07.06.2000 року.

В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач, фактично зазначає, що з 2000 року отримує пенсію, призначену в порядку та на умовах Закону № 2262-XII. Розмір його пенсії обчислений у розмірі 59 відсотків грошового забезпечення. Разом з тим, із 12.05.1993 року він має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія №). Таким чином, на час призначення пенсії, відповідно до положень п. «в» ст. 13 Закону № 2262-XII (в редакції, що була чинною на час призначення пенсії), розмір його пенсії за вислугу років повинен був бути збільшеним на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач, окрім іншого, зазначає, що позивач перебуває на обліку в пенсійному органі з 01.01.2007 року і оскільки пенсійний орган не є правонаступником УМВСУ в Полтавській області, де перебував на пенсійному обліку позивач з 2000 року, ГУ ПФУ позбавлений можливості здійснити перерахунок пенсії позивача за період виходу його на пенсію і до 01.01.2007 року. При призначенні пенсії позивача та при подальших перерахунках основний розмір пенсії позивача встановлено в розмірі 64 відсотків (20 років вислуги 55% + 3*3% = 64) від грошового забезпечення, при вислузі років 23 роки. 29.04.2006 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», яким були внесені зміни, у тому числі до п. «в» ст. 13 Закону № 2262-XII. У наслідок цих змін учасникам ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби не передбачено збільшення пенсії за вислугу років на 5 та 10 відсотків.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений.

Так, судовим рішенням визнані протиправними дії ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови у проведені перерахунку ОСОБА_1 пенсії у розмірі 69 відсотків грошового забезпечення з дати призначення пенсії.

Пенсійний орган зобов`язаний провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з 10.12.2000 року, виходячи з розміру 69 відсотків грошового забезпечення відповідно до п.п. «а», «в» ст. 13 Закону № 2262-XII, у редакції чинній на час призначення позивачу пенсії.

За рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача стягнуто 496,20 грн витрат зі сплати судового збору.

Судове рішення вмотивовано тим, що збільшення пенсії на 5% відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-XII, при обчисленні пенсії особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 3, не є підвищенням пенсії чи надбавкою до неї, а є складовою розміру пенсії. При обчисленні розміру пенсії позивача не був врахований п. «в» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-XII, у редакції чинній на час призначення пенсії, відповідно до якого позивачу, як особі, яка брала участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 3, грошове забезпечення збільшується на 5 відсотків.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані доводами, які, по суті, аналогічні викладеному відповідачем у відзиві на адміністративний позов.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу пенсійного органу без задоволення, а судове рішення без змін, зазначаючи, що із апеляційної скарги вбачається, що саме апелянт неправильно застосовує закони, які не підлягають застосуванню, та не застосовує закони, які підлягають застосуванню.

Позивачем судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Згідно із ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід скасувати, з огляду на наступне.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 у 2000 року звільнений з органів внутрішніх справ України та з 07.06.2000 року отримує пенсію за вислугу років, призначену на умовах п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII, до 01.12.2000 року в розмірі 59 відсотків грошового забезпечення, з 01.12.2000 року до 01.01.2001 року в розмірі 64 відсотків грошового забезпечення, з 01.01.2001 року по 01.01.2002 року в розмірі 59 відсотків грошового забезпечення, а з 01.01.2002 року і до часу звернення до суду з цим позовом в розмірі 64 відсотків грошового забезпечення. Вислуга років позивача на час звільнення складає у календарному обчисленні 21 рік, у пільговому 23 роки 07 місяців 19 днів23 роки (а.с. 14-35).

Стаття 13 Закону № 2262-XII (в редакції, що була чинною на дату призначення позивачу пенсії за вислугу років) визначала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів.

Таким чином, станом на час призначення позивачу ОСОБА_1 пенсії за вислугу років стаття 13 Закону № 2262-XII (зокрема п. «в») визначав, що розмір пенсії за вислугу років збільшується лише особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби.

Стаття 9 Закону України 28.02.1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, що була чинною на час призначення позивачу пенсії за вислугу років) визначала, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною 3 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» унормовано, що посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.1992 року № 674 затверджений Порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, якою, зокрема встановлено, що громадянам, відносно яких застосовується цей Порядок, видаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілого від Чорнобильської катастрофи відповідної категорії за зразками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 року № 501.

12.05.1993 року позивачем отримане посвідчення (серії НОМЕР_1 ) громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с. 6).

Як убачається із Свідоцтва про хворобу позивача ОСОБА_1 № 214-С від 10.07.2000 року, - у період часу з 31.01.1986 року по 01.02.1991 року позивач проходив службу в ОВС та проживав на території зони гарантованого добровільного відселення (а.с. 8).

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що за відсутністю у позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, підтвердженого відповідним посвідченням, у пенсійного відділення УМВД України в Полтавській області під час призначення пенсії позивачу ОСОБА_1 були відсутні підстави для збільшення розміру пенсії на 5 відсотків згідно з п. «в» ст. 13 Закону № 2262-XII.

З набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» у ГУМ ПФУ в Полтавській області також не виникло обов`язку збільшення розміру пенсії ОСОБА_1 на 5 відсотків згідно з п. «в» ст. 13 Закону № 2262-XII, як особі, яка має статус громадянина України, який потерпів від Чорнобильської катастрофи.

Оскільки означені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги, скасовує судове рішення та приймає нове про відмову у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2022 року скасувати та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді Л.В. Курило А.О. Бегунц