Справа № 240/25902/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/25902/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у не виплаті йому додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 із розрахунку 100 000 грн на місяць за час стаціонарного лікування внаслідок отриманого поранення в сумі 84 499,69 грн;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь 84 499,69 грн нарахованої проте не виплаченої додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у складі Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач) приймав безпосередню участь в бойових діях під час захисту Батьківщини від російської агресії та 17.12.2022 отримав поранення, внаслідок якого в період з 18.12.2022 до 24.12.2022, з 25.12.2022 по 06.01.2023, з 06.01.2023 по 23.01.2023 проходив стаціонарне лікування. За час стаціонарного лікування набув право на нарахування та виплату додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 (далі - Постанова №168) у розмірі 100 000,00 грн на місяць, однак таку винагороду нараховано, але виплачено не у повному обсязі. Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою суду від 27.09.2023 поновлено пропущений строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

27.11.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. Пояснює, що позивач має право на отримання додаткової грошової винагороди з розрахунку 100 000 грн за період стаціонарного лікування (18.12.2022 до 24.12.2022, з 25.12.2022 по 06.01.2023, з 06.01.2023 по 23.01.2023) та відповідно до наказів командира в/ч НОМЕР_1 виплата такої винагороди позивачу здійснена відповідачем, що підтверджується довідками №133/5404 від 12.04.2023 та №133/9389 від 11.11.2023, а також випискою зарахування таких коштів. Вважає, що за оскаржуваний період заборгованість зі сплати додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 перед позивачем у Військової частини відсутня.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі у Збройних Силах України.

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 №141 від 19.05.2022 позивач прибув з Військової частини НОМЕР_2 та був зарахований на усі види грошового забезпечення в/ч НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 позивач приймав безпосередню участь в бойових діях під час захисту Батьківщини від російської агресії та 17.12.2022 отримав поранення, у зв`язку із чим проходив лікування у період з 18.12.2022 до 24.12.2022, з 25.12.2022 по 06.01.2023, з 06.01.2023 по 23.01.2023.

За час стаціонарного лікування ОСОБА_1 набув право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 з розрахунку 100 000,00 грн, яка йому в/ч НОМЕР_1 нарахована за грудень у розмірі 100 000 грн (31 день з розрахунку 100 000 грн), за січень у розмірі 100 000 грн (31 день з розрахунку 100 000 грн) та 82 500 грн (21 день з розрахунку 100 000 грн, 7 днів з розрахунку 30 000 грн) за лютий 2023 року, що підтверджується довідкою №133/9389 від 11.11.2023 наявною у матеріалах справи.

На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 №129 від 09.05.2023 позивач вибув до нового місця служби, місто Житомир.

Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з приводу отриманої виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 за час стаціонарного лікування з розрахунку 100 000, 00 грн. Позивач вважає, що йому виплачено таку винагороду не у повному обсязі, зокрема з грудня 2022 року по лютий 2023 року недоплачено 84 499,69 грн, а тому з метою захисту порушених, на його думку прав, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постанова №168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачала у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів військовослужбовцями права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У контексті наведеного відслідковується, що сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.

За таких обставин, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 в розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацом 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, суд зауважує, що Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.

Як вже зазначалося, позивачу нарахована передбачена Постановою №168 додаткова винагорода за грудень у розмірі 100 000 грн (31 день з розрахунку 100 000 грн), за січень у розмірі 100 000 грн (31 день з розрахунку 100 000 грн) та 82 500 грн (21 день з розрахунку 100 000 грн, 7 днів з розрахунку 30 000 грн) за лютий 2023 року, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 №133/9389 від 11.11.2023 наявною у матеріалах справи.

При цьому, спір між сторонами з приводу нарахованого розміру додаткової винагороди відсутній, підставами для звернення до суду слугував факт отримання такої виплати не у повному розмірі, тобто меншому ніж нараховано.

З огляду на що, суд вважає, що необхідність у даних спірних правовідносинах для встановлення права позивача на отримання такої винагороди відсутня, оскільки таке право визнано відповідачем та в/ч НОМЕР_1 нараховано вказану виплату, про що свідчать відповідні докази, які містяться в матеріалах справи.

Натомість, як свідчить довідка в/ч НОМЕР_1 №133/9389 від 11.11.2023 позивачу нараховано:

- в грудні 2022 року 100 000 грн, з яких утримано ПДФО 18% - 18 000 грн та військовий збір 1,5% - 1500,00 грн, та підлягало виплаті 98 500 грн;

- в січні 2023 року 100 000 грн, з яких утримано ПДФО 18% - 18 000 грн та військовий збір 1,5% - 1500,00 грн, та підлягало виплаті 98 500 грн;

- в лютому 2023 року 85 500,00 грн, з яких з яких утримано ПДФО 18% - 14 850 грн та військовий збір 1,5% - 1237,00 грн, та підлягало виплаті 81 262,50 грн.

З приводу здійсненої виплати, слід відмітити наступне.

Відповідно до довідки №133/5404 від 12.07.2023, яка міститься в матеріалах справи позивачу зараховано на картковий рахунок додаткову винагороду:

- за грудень 2022 року в сумі 98 500,00 грн;

- за січень 2023 року в загальній сумі 98 500,00 грн;

- за лютий 2023 року - 81262,50 грн.

Натомість за інформацією викладеною у відомості зарахувань заробітної плати (грошового забезпечення, стипендії, тощо) ОСОБА_1 здійснено виплату такої винагороди у таких розмірах:

- в січні 2023 року (за грудень 2022 року, 16 173,24 грн та 65 137,09 грн, в загальній сумі 81 310,33 грн;

- в лютому 2023 року (за січень 2023 року, 14 724,47 грн та 98 500,00 грн, в загальній сумі 113 224,47 грн);

- в березні 2023 року (за лютий 2023 року, 23 529,78 грн та 29 550,00, в загальній сумі 53 079,78 грн).

Разом з тим, позивач посилаючись на довідку Пенсійного фонду України (Форма ОК-7) зазначає, що нараховані кошти виплачені йому не у повному обсязі, зокрема в січні 2023 року (за грудень 2022 року) у розмірі 81 077,73 грн, в лютому 2023 року (за січень 2023 року) - 114 948,70 грн та в березні 2023 року (за лютий 2023 року) в загальній сумі 53 888,10 грн).

Таким чином, досліджені матеріали справи свідчать про те, що позивачу за грудень 2022 року та лютий 2023 року здійснена виплата додаткової винагороди не у повному обсязі, зокрема:

- за грудень 2022 року підлягала до виплати у розмірі 98 500,00 грн, однак виплачено 81 077,73 грн;

- за лютий 2023 року підлягала до виплати у розмірі 81 262,50 грн, однак виплачено 53 888,10 грн.

З огляду на викладені обрахунки, ОСОБА_1 має право на отримання нарахованих коштів додаткової винагороди за оскаржуваний період у розмірі 44 796,67 грн (98 500,00 грн (нараховані) - 81 077,73 грн (виплачені) та 81 262,50 грн (нараховані) 53 888,10 грн (виплачені).

Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, суд дійшов висновку про наявність порушеного права позивача щодо отримання за грудень 2022 року та лютий 2023 року додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 у повному обсязі, оскільки розмір її нарахування та виплати документально обґрунтований.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві.

Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Отже, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог. При цьому, належним способом захисту порушеного права у даному випадку є саме визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 не у повному обсязі нарахованої за грудень 2022 року та лютий 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 з розрахунку 100 000 грн на місяць за час стаціонарного лікування внаслідок отриманого поранення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду вказаної категорії справ, а тому питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 не у повному обсязі нарахованої за грудень 2022 року та лютий 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 з розрахунку 100 000 грн на місяць за час стаціонарного лікування внаслідок отриманого поранення.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 44 796,67 грн нарахованої за грудень 2022 року та лютий 2023 року та невиплаченої додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 26 лютого 2024 р.