Справа № 460/666/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2024 року м. Рівне №460/666/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати незаконною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у відмові звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст .26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; 2) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваний на військову службу під час загальної мобілізації та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 17.03.2022. У грудні 2023 року позивач звернувся до відповідача із Рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. Однак, листом відповідач його повідомив про відсутність підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Таку відмову позивач вважав неправомірною у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

Відповідач подав відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог. Свої заперечення аргументує тим, що позивачем до рапорту долучені документи, які не підтверджують утримання ним дітей дружини. З урахування наведеного відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив в якій відхиляє доводи відповідача з підстав, тотожних змісту позовної заяви.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив в яких заперечує проти тверджень позивача з аналогічних доводів, що зазначені у відзиві.

Позовна заява надійшла до суду 19.01.2024.

22.01.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваний на військову службу під час загальної мобілізації та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 17.03.2022.

У дружини позивача ОСОБА_2 від першого шлюбу було двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьком яких є ОСОБА_5 .

Рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 26.04.2023 у справі № 558/5/23, ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 народилася дочка - ОСОБА_7 .

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 03.08.2023, ОСОБА_8 визнано батьком ОСОБА_7 та внесено зміни до актового запису про народження, зазначивши в графі прізвище дитини ОСОБА_9 , відомості про батька ОСОБА_8 .

04.08.2023 ОСОБА_8 уклав шлюб із ОСОБА_2 та взяв прізвище дружини ОСОБА_10 (свідоцтво про шлюб від 04.08.2023 серії НОМЕР_2 , актовий запис № 57).

30.08.2023 змінено прізвище неповнолітньої дитини ОСОБА_3 на ОСОБА_10 (свідоцтво про зміну імені від 30.08.2023 серії НОМЕР_3 , актовий запис № 6.

Із викладеного слідує, що по відношенню до ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивач є батьком, а по відношенню до ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач є вітчимом.

Актом обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 разом із дружиною ОСОБА_2 виховують трьох дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно довідки Бокіймівської сільської ради Дубенського району Рівненської області про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб від 15.12.2023 № 236/12-15, до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_2 ; син дружини - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочка дружини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; дочка - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно довідки виконавчого комітету Бокіймівської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 15.12.2023 № 237/12-15, ОСОБА_1 виховує та утримує трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В грудні 2023 року позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі положень підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, зокрема у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років з копіями необхідних документів, а саме:

рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 26.04.2023 у справі № 558/5/23;

довідка виконавчого комітету Бокіймівської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 15.12.2023 № 237/12-15;

довідка Бокіймівської сільської ради Дубенського району Рівненської області про склад сім`ї від 15.12.2023 № 236/12-15;

Акт обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 15.12.2023 № 63/02-06

копія паспорта ОСОБА_1 ;

копія витягу про місце проживання ОСОБА_1 ;

копія паспорта ОСОБА_2 ;

копія картки платника податків ОСОБА_2 ;

копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 ;

нотаріально завірені копії свідоцтв про народження неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , та нотаріально завірені копії паспорта ОСОБА_11 .

У грудні 2023 року відповідач листом на вказаний рапорт позивача, повідомив про відсутність підстав для звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У цьому листі відповідач вказує, про те, що надані позивачем копії документів не підтверджують утримання ним дітей дружини від першого шлюбу. Відповідач зазначив, що позивач, перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 , має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому, обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Позивач не надав доказів того, що ці діти не мають батька, діда, бабу, повнолітніх братів, сестер, здатних їх утримувати або наявності у матері цих дітей поважних причин, з яких вона не може надавати належного їм утримання. У зв`язку із наведеним, рапорт позивача залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з вказаними діями відповідача та звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із оскарженням дій відповідача, що виразились у повідомленні позивачу листом про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.

Підставою для відмови у звільненні позивача з військової служби відповідач зазначив, що позивач, перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 , має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому, обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Позивач не надав доказів того, що ці діти не мають батька, діда, бабу, повнолітніх братів, сестер, здатних їх утримувати або наявності у матері цих дітей поважних причин, з яких вона не може надавати належного їм утримання.

Таким чином, визначальним для вирішення цього публічно-правового спору є перебування на утриманні позивача нерідних дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, Законом України «Про внесення зміни до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо додаткової підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану» від 20.09.2022 № 2599-ІХ, внесено зміни підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий час, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України).

Згідно з ч. 1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

За змістом ч. 1 ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд констатує, що мачуха, вітчим має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у мачухи, вітчима виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 160/11228/23.

Судом встановлено та наведено вище по тексту рішення, що у нерідних дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є мати, а батько, хоч і позбавлений батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей.

При цьому, суд нагадує, що обов`язок щодо утримання нерідних дітей у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо у дітей немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Доказів того, що батько цих дітей з поважних причин не може надавати належного утримання таким дітям, не надано ні відповідачу, ні суду. Аліменти батьком дітей хоч і неналежно, але сплачуються.

Крім того, позивачем не долучено жодних доказів, що ці діти не мають діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати або наявності у матері цих дітей поважних причин, з яких вона не може надавати їм належного утримання.

Надана позивачем копія довідки про те, що позивач утримує трьох неповнолітніх дітей, в тому числі і нерідних не може бути прийнята судом в якості належного доказу, оскільки така довідка не містить інформації про те чи має можливість дружина позивача утримувати своїх дітей; чи наявні у дітей інші родичі, наведені в ч. 1 ст. 268 СК України, які можуть їх утримувати; в який спосіб позивач утримує дітей, приймаючи до уваги і те, що він перебуває на військовій службі.

Наданий позивачем Акт обстеження матеріально-побутових умов про те, що за адресою с. Смордва, Дубенського району Рівненської області проживає сім`я: позивач, його дружина та неповнолітні діти дружини, також не свідчить про перебування на утриманні позивача неповнолітніх дітей його дружини, оскільки сам факт проживання однією сім`єю про такі обставини не свідчить. Більше того, в даному акті зазначено, що позивач та його дружина виховують неповнолітніх дітей.

Вказані обставини зазначено відповідачем як підстави для відмови у задоволенні поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачем, під час розгляду справи, не було доведено факту перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Тобто, надані відповідачу документи жодним чином не підтверджували факт перебування у позивача на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що могло б бути підставою звільнення позивача з військової служби на підставі положень пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд у даній справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач повністю довів правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах, та прийнятого ним рішення, натомість, доводи позивача не відповідають обставинам справи.

За встановлених в ході розгляду справи обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому не підлягають до задоволення.

Правові підстави для відшкодування судового збору у порядку ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23 лютого 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Суддя Т.О. Комшелюк