Справа № 320/27069/23
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року № 320/27069/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Комунальне підприємство "Виробниче управління житлово-комунального господарства - 1" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.06.2023 №10721/0412, винесене Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі акту камеральної перевірки №10392/10-36-04-06/35088890 від 26.05.2023 по нарахуванню штрафних санкцій Комунальному підприємству "Виробниче управління житлово-комунального господарства-1" на суму 46548,65 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 відкрито спрощене провадження у адміністративній справі без проведення судового засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, здійснюючи дослідження питань своєчасності сплати позивачем узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, вийшов за межі предмету камеральної перевірки, порушив терміни проведення перевірки позивача та процедури оформлення результатів такої перевірки, що в свою чергу призвело до прийняття безпідставного податкового повідомлення-рішення, що обумовлює протиправність визначення податкового правопорушення і, як наслідок, необґрунтоване застосування штрафу до позивача. Зокрема, позивач зазначає, що акт перевірки від 26.05.2023 підписаний не уповноваженою особою; не проведення перевірки та не складення контролюючим органом акта в межах 30 днів після фактичної дати операції свідчить про відсутність такого порушення.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, зазначив, що з 01 січня 2017 року контролюючий орган на підставі норм чинного законодавства отримав повноваження здійснювати камеральну перевірку з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, тому доводи позивача про вихід відповідачем за межі предмету камеральної перевірки є безпідставними. Також відповідач наголошує, що акт камеральної перевірки від 26.05.2023 №10392/10-36-04-06/35088890 складено та підписано посадовою особою контролюючого органу - головним державним інспектором Білоцерківського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Київській області Кошовою Ларисою Григорівною, відповідності до вимог пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України. Окрім вказаного, відповідач зазначає про дотримання вимог пункту 76.3 статті 76, пункту 102.1 статті 102 ПК України при проведені камеральної перевірки, складенні акту від 26.05.2023 №10392/10-36-04-06/35088890 та прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.06.2023 №10721/0406.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований, як юридична особа 08.06.2007, перебуває на обліку у відповідача. Згідно зі свідоцтвом платника податків № НОМЕР_1 позивач є платником податків на додану вартість.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54. підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 76.3 статті 76 та з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України, ГУ ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість КП «ВУЖКГ-1».

Перевіркою встановлено порушення термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання, чим порушено вимоги пункту 50.1 статті 50, пункту 57.3 статті 57, пункту 57.1 статті 57, пункт 203.2 статті 203 ПК України.

Результат камеральної перевірки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за 2020 та 2021 роки викладений в акті від 26.05.2023 № 10392/10-16-04-06/35088890.

На підставі висновків проведеної перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.06.2023 №10721/0406, згідно з яким на підставі ст. 124 ПК України застосовано штраф у розмірі 46 548,65 грн.

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно з пунктами 36.1 та 36.5 статті 36 ПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 14.1.175 статті 14 ПК України передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України окрім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК визначено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо доводів позивача про неправомірність дій податкового органу під час проведення камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО (підпункт 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Пунктом 3 абзацу 2 підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

У питанні застосування підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України позиція Верховного Суду є усталеною: зокрема, постанови від 10 травня 2018 року у справі № 826/1975/17, від 13 червня 2018 року у справі № 806/902/16, від 20 серпня 2019 року у справі №200/11376/18-а, від 05 березня 2020 року у справі №826/12529/18, від 03 квітня 2020 року у справі №160/933/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 803/486/17, від 26 липня 2021 року у справі № 806/437/17, від 28 липня 2021 року у справі №320/356/19, від 24 травня 2022 ріку у справі №280/928/20, від 10 листопада 2022 року у справі №0240/2308/18-а, від 16 березня 2023 року у справі №826/6808/18.

Зокрема, Верховний Суд при вирішенні питання дотримання контролюючим органом порядку проведення камеральної перевірки з питання своєчасності сплати сум узгоджених грошових зобов`язань зазначає, що з 01 січня 2017 року контролюючий орган отримав повноваження здійснювати камеральну перевірку з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання. До 01 січня 2017 року у контролюючого органу були відсутні повноваження під час проведення камеральної перевірки досліджувати своєчасність сплати позивачем податків, а після цієї дати - питання своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання є предметом камеральної перевірки.

У цій справі камеральну перевірку, яка стала підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення відповідач провів 26.05.2023, тобто після набрання чинності Законом № 1797-VІІІ відповідно до вимог п. 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України.

Отже, податковий орган, провівши таку перевірку з урахуванням норм Податкового кодексу України, чинними на момент виникнення спірних правовідносин та встановивши порушення позивачем вимог податкового законодавства із прийняттям оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, діяв в межах наданих повноважень та відповідно до приписів чинного законодавства України.

Що стосується доводів позивача про порушення контролюючим органом порядку оформлення результатів проведення камеральних перевірок, суд зазначає наступне.

Вказані доводи позивача зводяться до того, що акт перевірки від 26.05.2023 підписаний ОСОБА_1 , яка не уповноважена на підписання такого акту.

Відповідно до пункту 86.2 статті 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Суд зауважує, що Податковий кодекс України виокремлює поняття посадових осіб контролюючого органу та уповноважених осіб контролюючого органу.

Так, згідно зі статтею 342 ПК України посадовою особою контролюючого органу може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено законом, та на яку покладено виконання завдань, зазначених у цьому Кодексі та Митному кодексі України.

Посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України "Про державну службу" та іншими законами.

У той же час, підпунктом 14.1.137-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що уповноважена особа контролюючого органу - посадова (службова) особа контролюючого органу, уповноважена керівником такого органу на виконання певних його функцій в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення- рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу.

Суд наголошує, що інформація акта перевірки, складеного особами, що її проводили, вивчається та оцінюється, зокрема начальником або заступником начальника контролюючого органу, і в разі наявності податкових порушень саме вони приймають податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов`язання платникові податків.

Отже, пункт 86.2 статті 86 ПК України не містить вимоги про складення та підписання акту камеральної перевірки уповноваженими особами контролюючого органу, на відміну від підписання податкового повідомлення-рішення, прийнятого на підставі висновків акту перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що акт камеральної перевірки від 26.05.2023 №10392/10-36-04-06/35088890 складено та підписано посадовою особою контролюючого органу - головним державним інспектором Білоцерківського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Київській області Кошовою Ларисою Григорівною, тобто відповідно до вимог пункту 86.2 статті 86 Податкового кодексу України.

Окрім того, одним із невід`ємних прав платника податків, відповідно до підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, є право на подання до контролюючого органу письмових заперечень до акта перевірки у порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України передбачено, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Отже, акт податкової перевірки є службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої податкової перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення та його зміст може бути оспорено шляхом подання до контролюючого органу за основним місцем обліку заперечень.

Однак, позивач не звертався із запереченнями на акт камеральної перевірки від 26.05.2023 №10392/10-36-04-06/35088890, у порядку, встановленому Податковим кодексом України, зокрема щодо підписання такого акта неуповноваженою особою.

Більше того, акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.06.2020 року у справі №140/388/19.

Щодо аргументу позивача про порушення відповідачем тридцятиденного строку проведення камеральної перевірки, суд зазначає таке.

На переконання позивача, проведення податковим органом перевірки своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість повинна бути проведена в межах 30 днів після подання декларації. Періодом подання декларацій є 06.10.2020 - 28.02.2023, проте камеральна перевірка проведена 26.05.2023, тобто поза межами встановленого строку.

Суд зазначає, що статтею 102 ПК України встановлено строки давності та їх застосування.

Тобто, законодавцем встановлено строк давності, а саме: 1095 днів, 2555 днів, а також правила його застосування (п.п. 102.1, 102.4, 102.5) або не застосування (п.п. 102.2). зупинення відліку (п.п.102.2), або продовження (102.6).

Зокрема, пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Тобто, підпунктом 102.1 статті 102 ПК України, визначено застосування строку давності 1095 днів, і зазначено, що цей строк застосовується податковим органом у випадку проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Відповідно до п. 76.3. ст. 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Тобто, законодавцем розмежовуються випадки проведення камеральної перевірки податкової декларації (30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання) та інші випадки, до яких можна віднести проведення камеральної перевірки і своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, яка доводиться з урахуванням строку давності, визначеного статей 102 цього Кодексу, тобто не пізніше закінчення 1095 дня (з дня сплати).

Аналіз чинного правового регулювання відповідальності за порушення строків сплати податків дає підстави для висновку, що датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, впродовж якого може бути накладений штраф - є дата сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не дата, на яку припадає закінчення встановленого законом граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначених статтею 102 цього Кодексу (підпункт 115.1 статті 115 ПК України).

Таким строком є строк 1095 днів, початком відліку якого є дата сплати податкових (грошових) зобов`язань.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.07.2023 року у справі №821/850/18 сформувала такий висновок: датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, визначений пунктом 102.1 статті 102 ПК України, як в частині проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, так і застосування штрафних санкцій згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання, - є дата фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Матеріали справи свідчать, що у ході проведення перевірки встановлено несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань, фактично здійснених позивачем у період з 23.09.2020 по 28.02.2023.

Отже, викладене свідчить про дотримання відповідачем вимог пункту 76.3 статті 76, пункту 102.1 статті 102 ПК України при проведені камеральної перевірки, складенні акту від 26.05.2023 №10392/10-36-04-06/35088890 та прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.06.2023 №10721/0406.

Щодо правомірності нарахування штрафних санкцій позивачу за порушення встановлених норм податкового законодавства, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Згідно зі статтею 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України визначено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний і податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 203.1, 203.2 статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 113.1 статті 113 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 124.1 статті 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.06.2023 № 10721/0406, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 5%, 10 % погашеної суми податкового боргу, в залежності від кількості днів затримки сплати, у сумі 46548,65 грн.

Суд наголошує, що позовна заява не містить обставин, які спростовують факт порушення КП «ВУЖКГ-1» граничних строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додатну вартість. Позивач лише наголошує на тому, що у спірному рішенні та розрахунку до нього зазначені різні відсотки штрафу, а саме: у рішенні 25% та 50%, а у розрахунку 5% та 10%.

Суд встановив, що розрахунок штрафних санкцій здійснювався відповідачем відповідно до ст. 124 ПК України, виходячи з 5% та 10% розміру штрафу, про що свідчить розрахунок штрафних санкцій, який є додатком до спірно рішення. Згідно з вказаним розрахунком сума штрафу становить 46548,62 грн. У оскаржуваному рішення сума штрафу зазначена 46548,65 грн із застосуванням положень ст. 124 ПК України та 25% і 50 % штрафу.

Отже, на переконання суду, вказане свідчить про окремі незначні дефекти форми рішення.

Суд зауважує, що загальні підходи до оцінки недоліків форми рішення контролюючого органу сформульовані Верховним Судом у постановах від 19.05.2020 у справі №820/2300/18, від 30.04.2020 у справі №810/384/16, від 17.03.2020 у справі №808/4140/15, від 25.01.2019 у справі №812/1112/16, у яких Верховний Суд звернув увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку про щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів. Технічні помилки не є істотними недоліками форми оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Отже, посилання позивача не незначні технічні помилки оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, жодним чином не свідчить про його протиправність, та не можуть бути підставою для звільнення позивача від відповідальності за встановлені в ході проведення перевірки факти несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Жодних доказів належного виконання податкового обов`язку щодо своєчасної сплати узгоджених грошових зобов`язань позивач не надає, як і не спростовує висновків проведеної камеральної перевірки.

Отже, враховуючи викладене, висновки камеральної перевірки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за 2020 та 2021 роки викладені в акті від 26.05.2023 № 10392/10-36-04-06/35088890 є обґрунтованими, відповідно, податкове повідомлення-рішення від 20.06.2023 № 10721/0406 прийнято відповідачем правомірно.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а його вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.