Справа № 500/8102/23
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/8102/23

23 лютого 2024 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС Тернопільській області №12404/6/19-00-04-5/14597 від 16.06.2023 про відмову позивачу у реєстрації платником єдиного податку;

- зобов`язати Головне управління ДПС в Тернопільській області зобов`язати прийняти рішення про реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , як платника єдиного податку (2 група) від 01.07.2023, шляхом внесення відповідних записів до реєстру платника єдиного податку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, починаючи з 19.06.2019 зареєстрована як суб`єкт господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань з основним видом економічної діяльності за КВЕД 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (основний).

Позивач зазначає, що вона 15.06.2023 звернулася до відповідача із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування (вх. №18056644).

Однак, відповідач листом №12404/6/19-00-04-5/14597 від 16.06.2023, за результатом розгляду вказаної заяви, повідомив позивача, що відповідно до вимог пункту 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, платники податків, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої групи. Оскільки на день подання позивачем заяви від 15.06.2023 про застосування спрощеної системи оподаткування у неї наявний податковий борг з платежу «єдиний податок з фізичних осіб» на суму 19,80грн, податковим органом відмовлено у реєстрації платником єдиного податку.

Позивач вважає таку відмову контролюючого органу протиправною, з огляду на що звернувся із даним позовом в суд.

Ухвалою суду від 20.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

10.01.2024, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, із змісту якого слідує, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що позивач - ОСОБА_1 , з 19.06.2019 перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області як фізична особа-підприємець та згідно поданої нею заяви про застосування спрощеної системи оподаткування №К-11156/6 від 21.06.2019, - перебувала на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку 2 групи з 01.07.2019. На підставі вказаної заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, - позивачу, як платнику єдиного податку 2 групи, проводилось щомісячне нарахування сум єдиного податку з фізичних осіб у відповідному розмірі, що був встановлений на момент таких нарахувань. Зокрема, у 2022 році позивачу нараховувались податкові зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 1300 грн щомісячно, за період з січня 2022 року по вересень (включно) 2022 року.

Відповідачем зазначено, що з 30.09.2022 позивачу анульовано реєстрацію платника єдиного податку у зв`язку з поданням позивачем заяви №28034165 від 20.09.2022 про самостійну відмову від застосування спрощеної системи оподаткування з підстав переходу на сплату інших податків та зборів, з огляду на що щомісячні нарахування єдиного податку позивачу не проводились. Відповідач також вказує, що за період січень-вересень 2022 року позивач своєчасно сплачувала податкові зобов`язання по єдиному податку (не скористалась правом їх не сплачувати), водночас, станом на 20.09.2022, позивачем залишилась несплаченою сума податкового зобов`язання з єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 19,80грн, яка набула статусу недоїмки (боргу).

Відповідач зазначає, що позивачем податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця за три квартали 2022 року та за 2022 рік у законодавчо встановлені терміни не подавалась. Водночас, податкову декларацію за 2022 рік було подано лише 15.06.2023, відповідно термін сплати по ній 20.08.2023. У вказаній річній декларації позивач не визначила до сплати податкових зобов`язань за 2022 рік, а тому суми які були автоматично нараховані в ІКП та не сплачені з 20.09.2022 (19,80грн) - було списано податковим органом станом на 20.08.2023.

Податковий орган зазначає, що 15.06.2023 позивачем подано заяву №18056644 про застосування спрощеної системи оподаткування, однак, через наявність у заявника станом на 15.06.2023 боргу в сумі 19,80грн у її задоволенні було відмовлено на підставі підпункту 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України.

Надалі, позивач знову звернулась із заявою до податкового органу 15.12.2023 №45636138 про застосування спрощеної системи оподаткування, на підставі якої станом на 18.12.2023 внесено запис до Реєстру про те що з 01.01.2024 є платником єдиного податку, однак 3 групи.

Таким чином, відповідач робить висновок про те, що оскільки позивача вже внесено до Реєстру платників єдиного податку як платника єдиного податку 3 групи за наслідком подання нею заяви від 15.12.2023, то підстави для її повторного включення до вказаного реєстру як платника єдиного податку 2 групи відсутні (арк. справи 28-44).

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд зазначає, що розгляд даної судової справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючої судді в даній справі у відпустці, в порядку черговості.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

Як слідує з матеріалів справи та не спростовується учасниками, позивач ОСОБА_1 , є суб`єктом господарювання, з 19.06.2019 зареєстрована як фізична особа-підприємець із основним видом економічної діяльності «47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами» (основний), що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк. справи 6).

21.06.2019 позивач звернулась до податкового органу із заявою №К-11156/6, у якій просила перевести її з 01.07.2019 на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності та у якій самостійно обрано групу платника єдиного податку другу, та ставку єдиного податку, а саме 20 відсотків від розміру мінімальної заробітної плати (арк. справи 40).

Відповідно до Облікових відомостей щодо позивача із інформаційної системи контролюючого органу «Податковий блок», а саме: розділ «Реєстрація в якості платника єдиного податку» за результатом розгляду заяви позивача №К-11156/6 від 21.06.2019 її було зареєстровано платником єдиного податку з фізичних осіб другої групи (арк. справи 32).

Відповідно до інтегрованої картки платника податків позивача за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» (КБК 18050400) позивачу у 2022 році, на підставі заяви від 21.06.2019 про застосування спрощеної системи оподаткування, - проводилось нарахування єдиного податку щомісячно (20-того числа) (арк. справи 35-37).

Як слідує із інтегрованої картки платника податків позивача за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» (КБК 18050400), станом на 06.09.2022 у неї по вказаному платежу, була наявна переплата на суму 1280,20грн.

20.09.2022 позивач звернулась до податкового органу із заявою №28034165, у якій відмовилась від спрощеної системи оподаткування починаючи з 30.09.2022, вказавши причину «самостійна відмова у зв`язку з переходом на сплату інших податків та зборів. Також, у вказаній заяві у графі « 9. Наявність податкового боргу, крім безнадійного податкового боргу, що виник унаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин)» позивачем вказано, що податковий борг відсутній (арк. справи 41).

У день подання позивачем заяви про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування, відповідачем проведено чергове нарахування суми єдиного податку, що підтверджується інтегрованою карткою платника податків позивача за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» (КБК 18050400) за 2022 рік. Як наслідок, в сплату нарахованих платежів податковим органом зараховано існуючу переплату на суму 1280,20грн, відповідно непогашеною за рахунок переплати залишилась сума 19 грн 80 коп.

Згідно Облікових відомостей щодо позивача із інформаційної системи контролюючого органу «Податковий блок», а саме: розділ «Реєстрація в якості платника єдиного податку», - за наслідками розгляду заяви від 20.09.2022 прийнято рішення про анулювання позивачу реєстрації платником єдиного податку з фізичних осіб другої групи (арк. справи 32).

15.06.2023 позивач звернулась до податкового органу із заявою №18056644, у якій просила перевести її з 01.07.2023 на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності та у якій самостійно обрано групу платника єдиного податку другу, та ставку єдиного податку, а саме 20 відсотків від розміру мінімальної заробітної плати (арк. справи 42).

За результатом розгляду вказаної заяви податковий орган згідно листа №12404/6/19-00-64-04-05/14597 від 16.06.2023, - відмовив позивачу у її задоволенні. Слід відмітити, що лист датований "16 червень 2023 року", однак містить ознаки виправлення, а саме щодо дня місяця в якому складено такий лист "16". В свою чергу, доказів надіслання вказаного листа позивачу, зокрема щодо дати відправлення такого відповідачем, сторонами суду не представлено (арк. справи 7).

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача від 15.06.2023 про її переведення на спрощену систему оподаткування (платник єдиного податку другої групи) з 01.07.2023, відповідач вказав, що згідно вимог підпункту 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, платники податків, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) не можуть бути платниками єдиного податку першої-третьої групи. Зазначено, що згідно інтегрованої картки платника податків інформаційної системи органів ДПС, на день подання позивачем заяви наявний податковий борг на загальну суму 19,80грн, а саме: по платежу «Єдиний податок з фізичних осіб» (КБК 18050400) на суму 19,80грн.

Керуючись підпунктом 1 пункту 299.6 статті 299 Податкового кодексу України, у реєстрації платника єдиного податку відмовлено.

Судом встановлено, що 15.06.2023 позивачем також було подано до контролюючого органу звітну Податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця № за 2022 рік, із змісту якої слідує, що позивачем не задекларовано сум єдиного податку у 2022 році (арк. справи 14-18).

Згідно інтегрованої картки платника податків за платежем «Єдиний податок з фізичних осіб» (КБК 18050400) позивачу станом на 20.08.2023 проведено операцію зменшення боргу минулих років згідно податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця № (арк. справи 38).

15.12.2023 позивач звернулась до податкового органу із заявою №45636138, у якій просила перевести її з 01.04.2024 на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності та у якій обрано групу платника єдиного податку (третю) та ставку єдиного податку (арк. справи 39).

Відповідно до Облікових відомостей щодо позивача із інформаційної системи контролюючого органу «Податковий блок», а саме: розділ «Реєстрація в якості платника єдиного податку» за результатом розгляду заяви позивача №45636138 від 15.12.2023 її було зареєстровано платником єдиного податку з фізичних осіб третьої групи (арк. справи 32).

Позивач, звертаючись до суду із даною позовною заявою зазначає, що відмова суб`єкта владних повноважень у переведенні її з 01.07.2023 на спрощену систему оподаткування (платник єдиного податку другої групи) згідно поданої нею 15.06.2023 заяви є протиправною, позаяк, у 2022 році, через введення на території України воєнного стану, справляння єдиного податку відбувалось із визначеними законом особливостями, в тому числі для платників єдиного податку другої групи, яким вона була до 30.09.2022. Вказує, що згідно підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) фізичні особи - підприємці - платники єдиного податку першої та другої групи мають право не сплачувати єдиний податок. При цьому такими особами декларація платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього підпункту єдиний податок не сплачувався. Покликаючись на вказане правове регулювання, позивач робить висновок про те, що сплата єдиного податку платниками єдиного податку першої та другої групи була добровільною, а можливість виникнення у такої категорії платників податків податкового боргу, - наступає у строк визначений Перехідними положеннями, тобто після припинення воєнного стану. Окремо наголошує, що попри наявність у неї законного права не сплачувати таке податкове зобов`язання у період дії військового стану, - вона продовжувала його сплачувати, з огляду на що вважає, що їй протиправно відмовлено у реєстрації з 01.07.2023 платником єдиного податку другої групи саме з мотивів наявності податкового боргу з єдиного податку у розмірі 19,80грн.

Спростовуючи вказані доводи позивача податковий орган зазначає, що підрозділом 8 Розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України врегульовано особливості справляння єдиного податку та фіксованого податку. Вказує, що згідно пункту 12 вказаного підрозділу, - для платників єдиного податку, які скористалися правом не сплачувати єдиний податок відповідно до підпункту 9.1 пункту 9 цього підрозділу, нараховані контролюючим органом суми авансових внесків з єдиного податку, суми штрафних санкцій та пені за несплату (неперерахування) або сплату (перерахування) не в повному обсязі авансових внесків з єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, підлягають скасуванню (анулюванню) за відповідні періоди з 1 квітня 2022 року по 31 липня 2023 року. Податкові зобов`язання із сплати єдиного податку нараховуються таким платникам єдиного податку за періоди, за які був фактично сплачений єдиний податок, що відображені в декларації платника єдиного податку.

Наголошує, що сплата позивачем у 2022 році сум єдиного податку свідчила про те, що вона не скористалась правом не сплачувати єдиний податок відповідно до підпункту 9.1 пункту 9 цього підрозділу, що як наслідок, обумовлює узгодженість сум нарахованого їй податку у вересні 2022 року, який в свою чергу не було сплачено у повному обсязі (сума не сплати 19 гривень 80 копійок), з огляду нащо така сума набула статусу боргу та вплинула (в подальшому) на можливість позивача перейти на спрощену систему оподаткування за заявою від 15.06.2023. Звертає увагу на те, що після подання позивачем 15.06.2023 річної декларації за 2022 рік без задекларованих сум єдиного податку, - борг за вересень 2022 року у розмірі 19 гривень 80 копійок було скасовано позивачу та при її черговому зверненні із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування (з 01.01.2024 року) підстав для відмови податковим органом не вказано та переведено позивача на спрощену систему оподаткування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються у главі 1 розділу XIV Податкового кодексу України, статтею 295 якої врегульовані порядок нарахування та строки сплати єдиного податку.

Згідно з пунктом 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої та другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Пунктом 295.2 статті 295 Податкового кодексу України встановлено, що нарахування авансових внесків для платників єдиного податку другої групи здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Порядок визначення розміру ставки єдиного податку для ФОП - платників єдиного податку першої та другої груп врегульований статтею 293 Податкового кодексу України.

Сплата єдиного податку платниками першої - третьої груп здійснюється за місцем податкової адреси (пункт 295.4 статті 295 Податкового кодексу України).

Пунктом 300.1 статті 300 Податкового кодексу України встановлено, що платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року внесено зміни до Податкового кодексу України, зокрема доповнено новим пунктом 9 підрозділ 8 розділу XX «Перехідні положення» Кодексу, згідно з яким тимчасово, з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, положення розділу XIV Податкового кодексу України застосовуються з урахуванням визначених Кодексом особливостей.

Так, тимчасово, з 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану на території України, згідно з абзацом першим підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України ФОП - платники єдиного податку першої та другої груп мають право не сплачувати єдиний податок.

При цьому, такими особами декларація платника єдиного податку - ФОП не заповнюється за період, у якому відповідно до абзацу першого підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України єдиний податок не сплачувався (абзац другий підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

З аналізу вказаних вимог податкового законодавства слідує, що згідно з абзацом першим підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (редакція якого діяла до 01.08.2023 та була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), фізичні особи підприємці платники єдиного податку першої та другої групи мали право не сплачувати єдиний податок.

При цьому слід врахувати, механізм «реалізації» вказаного права законом передбачено не було, з огляду на що суд дійшов висновку, що таким платникам податків, як в даному випадку і позивачеві було достатньо фактично не здійснювати сплату сум єдиного податку.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 295.2 статті 295 Податкового кодексу України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку другої групи здійснюється контролюючими органами здійснюється не самими платниками єдиного податку, а контролюючими органами щомісячно на підставі первинно поданих заяв такого платника єдиного податку, зокрема, щодо розміру обраної ставки єдиного податку.

З аналізу вказаної норми слідує, що від платника єдиного податку другої чи першої групи закон не вимагає самостійного «розрахунку» ним суми такого податку, позаяк такий обов`язок покладено на податковий орган, а тому, в сукупності із наданим згідно з абзацом першим підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України «правом не сплачувати» такий податок, - виникають обставини, за яких податковий орган зобов`язаний проводити щомісячне нарахування сум такого податку, проте, такому обов`язку контролюючого органу кореспондувало право платника податків (тимчасово) не сплачувати такий нарахований (розрахований) податок.

При цьому, закон також не врегульовував і обсяг суми такої «несплати» для платників єдиного податку згідно з абзацом першим підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України «правом не сплачувати», з огляду на що, суд робить висновок, що в період з 01.04.2022 по 01.08.2023 для таких платників єдиного податку не було встановлено заборони часткової сплати/несплати сум єдиного податку, нарахованих (розрахованим) їм контролюючим органом.

Так, з матеріалів справи слідує, що позивачем після її реєстрації суб`єктом господарювання, було прийнято рішення про застосування спрощеної системи оподаткування, з огляду на що вона в період з 21.06.2019 по 30.09.2022 отримала у передбачений законом спосіб статус платника єдиного податку другої групи та відповідно з 01.04.2022 набула право на несплату єдиного податку, яке передбачено абзацом першим підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.09.2022 податковий орган, на виконання вимог пункту 295.2 статті 295 Податкового кодексу України, нарахував позивачу черговий платіж з єдиного податку.

Разом з тим, хоч і нарахування податковим органом такого податку відбулось в силу прямої вказівки закону, оскільки зміни у вказаний пункт статті 295 Податкового кодексу України на час дії воєнного стану не вносились, - обов`язку по його сплаті у позивача не виникло. Вказаний обов`язок не виник навіть за рахунок часткової сплати вказаного нарахування шляхом зарахування наявної у позивача станом на 06.09.2022 переплати по вказаному платежу, позаяк передбачене право згідно з абзацом першим підпункту 9.1 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України було безумовне.

Поряд з цим, суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» №3219 від 30.06.2023 у підрозділ 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України було внесено ряд змін, а вказаний розділ Перехідних положень - доповнено пунктами 9-1 та 11-13.

Разом з тим суд наголошує, що на момент виникнення спірних правовідносин підрозділ 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не містив пунктів 11 та 12, на які покликається податковий орган при спростуванні доводів позивача, з огляду на що суд їх не приймає до уваги.

Таким чином, сума нарахованого податковим органом у вересні 2022 року єдиного податку, несплаченого позивачем (незалежно від її розміру) не породжує для нього наслідків, передбачених Податковим кодексом України, в тому числі, щодо можливості притягнення до відповідальності чи набуття такими сумами статусу «податкового боргу», позаяк звільнення від обов`язку його сплати унеможливлює в подальшому притягнення особи до відповідальності.

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 статті 298 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до вимог підпункту 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України, суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб`єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування один раз протягом календарного року. Перехід на спрощену систему оподаткування суб`єкта господарювання, зазначеного в абзаці першому цього підпункту, може бути здійснений за умови, якщо протягом календарного року, що передує періоду переходу на спрощену систему оподаткування, суб`єктом господарювання дотримано вимоги, встановлені в пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу.

До поданої заяви додається розрахунок доходу за попередній календарний рік, який визначається з дотриманням вимог, встановлених цією главою.

При цьому якщо суб`єкт господарювання протягом календарного року, що передує року обрання спрощеної системи оподаткування, самостійно прийняв рішення про припинення фізичної особи - підприємця, то при переході на спрощену систему оподаткування до розрахунку доходу за попередній календарний рік включається вся сума доходу, отриманого такою особою в результаті провадження господарської діяльності за такий попередній календарний рік.

Форма розрахунку доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.

Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів:

1) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

2) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

3) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги";

4) державному реєстратору під час державної реєстрації створення юридичної особи або державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Відповідна заява або відомості передаються до контролюючих органів у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Судом встановлено, що 15.06.2023 позивач, звернулась до податкового органу із заявою №18056644, у якій просила перевести її з 01.07.2023 «зі сплати інших податків і зборів» на спрощену систему оподаткування, обліку та звітності та у якій самостійно обрано групу платника єдиного податку другу, та ставку єдиного податку, а саме 20 відсотків від розміру мінімальної заробітної плати (арк. справи 42). До вказаної заяви нею було додано розрахунок доходу за попередній календарний рік за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України №308 від 16.07.2019 (арк. справи 10).

Відповідно до пункту 299.6. статті 299 Податкового кодексу України, підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:

1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;

2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;

3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Пунктом 291.5 статті 291 Податкового кодексу України визначено які суб`єкти господарювання не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп. Так зокрема, не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп платники податків, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) (пункт 291.5.8).

Вважаючи суму несплаченого позивачем єдиного податку за вересень 2022 рік в розмірі 19 гривень 80 копійок податковим боргом, за результатом розгляду вказаної заяви податковий орган згідно листа №12404/6/19-00-64-04-05/14597 від 16 червень 2023 року, - відмовив позивачу у її задоволенні (арк. справи 7).

Так, суд в ході розгляду даної судової справи дійшов висновку про те, що сума несплаченого позивачем єдиного податку за вересень 2022 рік (незалежно від її розміру) не породжує для нього наслідків, передбачених Податковим кодексом України, в тому числі, щодо можливості притягнення до відповідальності чи набуття такими сумами статусу «податкового боргу», позаяк звільнення від обов`язку його сплати унеможливлює в подальшому притягнення особи до відповідальності, а тому відмова позивачу у переведенні її на спрощену систему оподаткування з 01.07.2023 за заявою від 15.06.2022 є протиправно та підлягає скасуванню.

Суд вважає за необхідне зазначити, що при застосуванні підходу до платників податку щодо неможливості переходу ними на спрощену систему оподаткування з підстав наявності податкового боргу зі сплати єдиного податку з 01.04.2022 (першої та другої групи), - створюються нерівні умови, за яких добросовісні платники єдиного податку першої та другої групи, які в період дії військового стану продовжували сплачувати нараховані їм контролюючим органом суми такого податку, маючи законну підставі для їх несплати у гіршому правовому становищі перед тими платниками єдиного податку першої та другої групи, які фактично не сплачували грошових зобов`язань з огляду на що до них унеможливлювалось застосування наслідків, передбачених підпунктом 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України.

Також суд вважає за необхідне вказати, що навіть за умови можливості застосування податковим органом підстави для відмови позивачу у переході на спрощену систему оподаткування з 01.07.2023, передбаченої підпунктом 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, сума несплаченого єдиного податку (боргу) за вересень 2022 року є мізерною та становить 19 гривень 80 копійок, при цьому згідно абзацу третього пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В процесі судового розгляду відповідач не довів правомірність відмови, викладеної у листі за вих. №12404/6/19-00-04-5/14597 від 16.06.2023, а тому таке рішення слід визнати протиправним та скасувати.

При цьому, покликання податкового органу на те, що позивача з 01.01.2024 вже зареєстровано платником єдиного податку (третьої групи) суд оцінює критично, позаяк це не впливає на можливість поновлення порушеного права на перебування фізичної особи-підприємця, починаючи з 01.07.2023, на спрощеній системі оподаткування платником єдиного податку (другої групи).

Також суд враховує, що позивач у заяві від 15.06.2023 просила суб`єкт владних повноважень «перевести» її на спрощену систему оподаткування, з огляду на що, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління ДПС у Тернопільській області перевести позивача на спрощену систему оподаткування, зареєструвавши з 01.07.2023 платником єдиного податку другої групи за заявою, поданою суб`єктом господарювання 15 червня 2023 року.

Вказаний спосіб захисту порушених прав позивача є належним та достатнім для їх відновлення та виключає необхідність зазначення в резолютивній частині рішення суду порядку та способу такого переведення.

Оскільки позов підлягає до задоволення, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60грн, сплачений згідно з квитанцією від 14.12.2023

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати відмову Головного управління ДПС у Тернопільській області у реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку, викладену у листі №12404/6/19-00-04-5/14597 від 16.06.2023.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області перевести фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 на спрощену систему оподаткування, зареєструвавши з 01.07.2023 платником єдиного податку другої групи за заявою, поданою суб`єктом господарювання ОСОБА_1 15 червня 2023 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46003, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.