Справа № 804/7882/16
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 804/7882/16

касаційне провадження № К/9901/49318/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Бившевої Л.І.,

суддів: Хохуляка В.В., Ханової Р.Ф.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС (далі - Митниця) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2017 (суддя Царікова О.В.) та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 (головуючий суддя - Іванов С.М., судді - Панченко О.М., Чередниченко В.Є.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Фаворит» (далі - Товариство) до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарі і картки відмови у прийнятті митної декларації,

У С Т А Н О В И В:

У cічні 2015 року Товариство звернулось до суду із позовом до Митниці, у якому 9 урахуванням уточнення позовних вимог від 12.12.2016) просило: визнати протиправним та скасувати рішення Митниці №110000003/2014/100172/2 від 23.07.2014 про коригування митної вартості товарів; визнати протиправною та скасувати оформлену Митницею картку відмови в прийнятті митної декларації №110080000/2014/00216 від 23.07.2014.

Справа неодноразово розглядалась різними судовими інстанціями.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що ним до митного органу були подані всі необхідні документи для визначення митної вартості по першому методу, але митний орган прийняв рішення №110000003/2014/100172/2 від 23.07.2014 про коригування митної вартості та видав картку відмови у митному оформленні товару №110080000/2014/00216 від 23.07.2014, проте, відмова відповідача в застосуванні першого методу митної вартості за ціною договору є необґрунтованою, а застосування шостого (резервного) методу здійснено з порушенням статті 64 Митного кодексу України.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 10.01.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018, позов задовольнив повністю: визнав протиправним та скасувати рішення Митниці про коригування митної вартості товарів №110000003/2014/100172/2 від 23.07.2014; визнав протиправною та скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №110080000/2014/00216 від 23.07.2014.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем подано всі належні та допустимі докази в підтвердження правильності обраного методу визначення митної вартості товару та числових значень останньої, а отже, як наслідок, відсутність у відповідача підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за іншим (другорядним) методом.

Митниця оскаржила рішення судів першої та апеляційної інстанції до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 21.06.2018 відкрив касаційне провадження у справі та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на правомірність дій Митниці щодо прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості та картки відмови, оскільки, на думку Митниці, у поданих декларантом документах містились розбіжності та були відсутні усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме: у платіжному дорученні від 23.06.2014 № 407 наявне лише посилання на зовнішньоекономічний договір від 31.10.2013 № 2483-RC/TN, що унеможливлює ідентифікацію сплаченої суми з партією товару, що оцінюється; надані Товариством заявка на перевезення вантажів морським транспортом від 15.05.2014 № 6990/55198 та рахунок проформа від 21.07.2017 свідчать про можливе заниження транспортних витрат, які є обов`язковими складовими митної вартості у відповідності до умов поставки FOB TH м. Бангкок; назва транспортного засобу, вказана у графі 21 митної декларації № 110080000/2014/117272 від 21.07.2014, екологічній декларації від 11.07.2017 № 45685 (MSC ELOISE), не відповідає назві транспортного засобу, зазначеній у коносаменті від 09.06.2014 № MSCUBP898998 (MERKUR TIDE), що свідчить про наявність перевантаження та, як наслідок, додаткових витрат, пов`язаних з ним; враховуючи спосіб перевезення вантажу (морський транспорт) наявні обґрунтовані сумніви щодо невключення позивачем до митної вартості товарів витрат на страхування; у матеріалах справи містяться також докази щодо неможливості застосування основного методу визначення митної вартості, що обумовлено ненаданням позивачем додаткових документів, витребуваних Митницею.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство просить суд відмовити у її задоволенні, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін..

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 20.02.2024 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 21.02.2024.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та, враховуючи межі касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що між Товариством (покупець) та Фірмою K.M.C. INTER RISE (2002) CO. LTD (Тайланд) (продавець) був укладений контракт №2483-RC/TH на постачання продукції від 31.10.2013, відповідно до якого продавець зобов`язується поставити товар покупцю, найменування, ціна та кількість якого, зазначаються у додатках і специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього контракту.

Згідно із специфікацією №4 від 08.05.2014 до вказаного контракту Фірма K.M.C. INTER RISE (2002) CO. LTD зобов`язалася здійснити поставку позивачу наступного товару: тайський довгозерновий пропарений рис. 100% чистий та сортований, новий врожай 2014 року у кількості 260000 кг за ціною 0,429 доларів США за кг та за загальною ціною 111540,00 доларів США; тайський довгозерновий рис «Жасмін» 100% сортований, новий врожай 2014 року у кількості 130000 кг за ціною 0,975 доларів за кг, за загальною ціною 126 750,00 доларів США. Умова поставки - FOB Бангкок (Інкотермс - 2010).

Відповідно до положень контракту №2483-RC/TH на постачання продукції від 31.10.2013 та специфікації № 4 від 08.05.2014 Фірма K.M.C. INTER RISE (2002) CO. LTD здійснила постачання позивачу товару: тайський довгозерновий пропарений рис, 100% чистий та сортований, новий врожай 2014 року у кількості 104000 кг. за ціною 0,429 доларів США за кг. та за загальною ціною 44,616 доларів США; тайський довгозерновий рис «Жасмін» 100% сортований, новий врожай 2014 року у кількості 52000 кг за ціною 0,975 доларів за кг, за загальною ціною 50700,00 доларів США, на загальну суму 95 316,00 доларів США.

Зазначений товар був поставлений за інвойсом №UKAM 14007 від 28.05.2014 та надійшов на митне оформлення до Митниці шляхом електронного декларування (митна декларація від 21.07.2014 № 110080000/2014/117272), що підтверджується відповідними відмітками на міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) від 18.07.2014р. № 210, № 267, № 345, № 507, № 561, № 721.

Для здійснення митного оформлення вищезазначеного товару позивач подав Митниці, серед інших документів, декларацію митної вартості з додатковим аркушем А до неї (у формі електронного документа відповідно до п. 1.4 Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 599 від 24.05.2012, згідно з якою, митна вартість товару, заявленого до митного оформлення, становить 106811,94 доларів США.

Митна вартість товару була заявлена позивачем за основним методом - за ціною договору згідно до статті 58 Митного кодексу України.

На підтвердження заявлених відомостей позивачем було подано наступні документи: контракт № 2483-RC/TH на постачання продукції від 31.10.2013; специфікацію до контракту № 4 від 08.05.2014; CMR від 18.07.2014 № 210, № 267, № 345, № 507, № 561, № 721; коносамент № MSCUBP898998 від 09.06.2014; заявку про купівлю іноземної валюти № 407 від 23.06.2014; Swift від 23.06.2014; платіжне доручення № 407 від 23.06.2014; калькуляцію транспортних витрат № б/н від 21.07.2014; заявку на перевезення № 6990/55198 від 15.05.2014; рахунок-проформу перевізника від 21.07.2014; рахунок-проформу (інвойс) UKAM 14007 від 28.05.2014; пак. лист до інв. UKAM 14007 від 28.05.2014; договір комісії № 1208-13 від 08.05.2014; договір перевезення вантажу № 1693 від 20.08.2011; фітосанітарний сертифікат № 4319414 від 16.06.2014; сертифікат про походження товару № IA2014-0107075 від 30.06.2014; сертифікат якості на пропарений рис від 09.06.2014; сертифікат якості на рис «Жасмін» від 09.06.2014; лист ТОВ «Градологістік» № 2708 від 23.01.2015.

Під час здійснення відповідачем контролю правильності визначення митної вартості товару встановлено, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності. А саме: у платіжному дорученні від 23.06.2014 № 407 наявне посилання лише на зовнішньоекономічний договір від 31.10.2013 № 2483-RС/ТН, що унеможливлює ідентифікацію сплаченої суми з партією товару, що оцінюється; в графі «Призначення платежу» зазначений контракт №2483-RC/TH від 31.10.2013 без жодної прив`язки до даної партії товару; пунктом 2.1 контракту передбачена орієнтовна сума контракту близько 1000000 дол. США; фактична дата оплати за платіжним дорученням №407 (23.06.2014) не відповідає терміну оплати, зазначеному в специфікації від 08.05.2014 № 4 до зовнішньоекономічного договору від 31.10.2013 № 2483-RC/TH; назва транспортного засобу, зазначена в графі 21 МД від 21.07.2014 року № 110080000/2014/117272, екологічній декларації від 11.07.2014 №45685 (MSC ELOISE) не відповідає назві транспортного засобу, зазначеній в коносаменті від 09.06.2014 №MSCUBP898998 (MERKUR TIDE); невідповідність кількості підпунктів розділів 4 та 7 у наданій декларантом англомовній редакції зовнішньоекономічного договору від 20.03.2014 №2641-MU/FA та його перекладі, що дає підстави для сумніву у повноті наданої декларантом інформації; під час митного оформлення не надані документи, що підтверджують вартість страхування товару.

Митниця не визнала заявлену Товариством митну вартість товару та прийняла рішення №110000003/2014/100172/2 від 23.07.2014 про коригування митної вартості товару, відповідно до якого відповідач провів коригування митної вартості товару, заявленої декларантом та визначив цю вартість згідно статей 57, 59 Митного кодексу України за резервним методом.

Крім того, відповідач оформив та надіслав позивачу картку відмови у прийнятті митної декларації №110080000/2014/00216 від 23.07.2014.

Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Митний кодекс України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За приписами частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно з частинами першою - третьою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій та підтверджується матеріалами справи, позивачем надано митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України.

Зокрема, у справі, що розглядається, суди встановили, що оплата Товариством продавцю за поставлений товар у сумі 95316, 00 доларів США відбулася на підставі платіжного доручення № 407 від 23.06.2014, заяви про купівлю іноземної валюти № 407 від 23.06.2014 та swift від 23.06.2014. При цьому, у графі «призначення платежу» платіжного доручення №407 від 23.06.2014 зазначено, що вказана оплата є передплатою за продукцію за контрактом № 2483-RC/TH від 31.03.2013. Також, у заяві про купівлю іноземної валюти № 407 від 23.06.2014 зазначається підстава для купівлі іноземної валюти - передплата за продукти харчування відповідно №2483-RC/TH від 31.03.2013, специфікації №4 від 08.05.2014, інвойсу UKAM 14007 від 28.05.2014. Згідно з умовами оплати за товар, що визначені у специфікації № 4 від 08.05.2014, 100% суми, зазначеної в рахунку-проформі, покупець сплачує протягом 7 банківських днів від дати отримання від продавця сканованих копій пакувального листа, рахунка-проформи, проекту коносамента. Оскільки копії зазначених документів були надані постачальником 16.06.2014, оплата відбулась 23.06.2014, тобто через 7 днів після надання сканованих копій документів без порушення терміну зазначеного у специфікації.

Також, судами попередніх інстанцій було встановлено, що згідно наданого позивачем до митного оформлення коносаменту №MSCUBP898998 від 09.06.2014, морське перевезення відбувалося з порту м. Багкок, Тайланд до порту м. Одеса, Україна з перевантаженням у м. Сінгапурі. Таким чином, умовами морського перевезення було визначено перевантаження товару. Тому прибуття товару на іншому судні, ніж те, що зазначено у коносаменті, не є розбіжністю, а навпаки обумовлене ним. Згідно з пунктом 3.2 договору транспортного експедирування №1693 від 20.08.2011, укладеного між ТОВ «АТБ-маркет» та ТОВ «Градологістік» вартість послуг зазначається в заявці клієнта та може бути змінена тільки за письмовим погодженням двох сторін. У той же час за умовами зазначеного договору (п. 1.3.1-1.3.2) експедитор забезпечує оптимальне транспортне обслуговування, організовує перевезення вантажу територією України та іноземних країн, залучає транспорті засоби та забезпечує їх подачу в порти, залізничні станції, склади, термінали та інші об`єкти для своєчасної доставки вантажів. Таким чином, експедитор самостійно на свій розсуд визначає кількість транспортних засобів, які будуть залучатись для досягнення оптимального транспортного обслуговування і це за умовами договору не впливає на ціну перевезення, оскільки вона може змінюватися тільки за погодженням сторін. Підтвердженням зазначеному також є лист перевізника ТОВ «Градологістік» №2708 від 23.01.2015, яким перевізник засвідчив, що у вартість морського перевезення була врахована вартість навантажувально-розвантажувальних робіт та зберігання в проміжних портах по всьому маршруту руху контейнерів.

Крім того, судом першої інстанції в судовому засіданні було встановлено, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості Митницею був помилково зазначений контракт №2461-MUFA від 20.03.2014, який не є контрактом постачання спірного товару. Під час митного оформлення позивачем товару був наданий до Митниці контракт на постачання продукції № 2483-RC/TH від 31.03.2013, в якому англомовна редакція тексту відповідає редакції перекладу, з огляду на що посилання Митниці на невідповідність кількості підпунктів розділів 4 та 7 у наданій декларантом англомовній редакції зовнішньоекономічного договору від 20.03.2014 №2641-MU/FA та його перекладі, що дає підстави для сумніву у повноті наданої декларантом інформації, є безпідставними, оскільки Митницею зазначено інший контракт.

Щодо витрат на страхування, то суди попередніх інстанцій встановили, що за умовами договору транспортного експедирування № 1693 від 20.08.2011 з ТОВ «Градологістік», експедитор здійснює страхування вантажу у випадках, передбачених законодавством, або за вимогою клієнта. Відповідно до п.1.2 договору транспортного експедирування перелік послуг, який надається експедитором, у тому числі і здійснення страхування, визначається замовником та перевізником окремо по кожному перевезенню та зазначається у відповідній заявці на перевезення. У заявці на перевезення вантажу морським транспортом від 15.05.2014 №6990/55198 не міститься доручення на страхування. В судовому засіданні в суді першої інстанції представник позивача підтвердив, що доручення експедитору на здійснення страхування вантажу не надавалося.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що згідно заявки на перевезення вантажу морським транспортом від 15.05.2014 №6990/55198 погоджена вартість перевезення одного контейнеру, враховуючи плату експедитору - вартість перевезення за маршрутом Бангкок (Тайланд) до м. Дніпропетровськ, у той час місцем ввезення на митну територію України є порт, м. Одеса. У рахунку - проформі ТОВ "Градологістік" від 21.07.2014 окремо зазначені витрати на транспортування з м. Бангкок (Тайланд) - м. Одеса, у сумі 132363,00 грн. та експедиторські послуги без ПДВ у сумі 1500,00 грн., всього сума транспортних витрат складає 133863,00 грн., яка зазначена у декларації митної вартості товару позивача.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що твердження відповідача щодо неможливості перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості товару є такими, що не ґрунтуються на законодавстві та спростовується наданими позивачем документами.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що подані документи містять усі відомості, на підставі яких митний орган мав можливість дійти висновку про підтвердження витрат Товариства на транспортування товару, заявленого декларантом до митного оформлення, відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України.

З огляду на викладене, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що Товариством було подано до Митниці повний пакет документів на підтвердження достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Аналіз вищевикладених норм права та фактичних обставин свідчить про те, що відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про визначення митної вартості товару, оскільки всупереч законодавчо встановлених вимог, не було підтверджено факт обґрунтованості сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей про митну вартість товару та не було дотримано послідовності застосування кожного наступного методу при обґрунтованості неможливості застосування кожного з попередніх методів визначення митної вартості задекларованого позивачем товару.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Касаційний суд наголошує, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо скасування рішення Митниці про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є правильними та підлягають залишенню без змін.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконані всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлені обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для його перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.01.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.І. Бившева В.В. Хохуляк Р.Ф. Ханова