Справа № 520/9847/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 р.Справа № 520/9847/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Іващенка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 (суддя Сагайдак В.В.; м. Харків) по справі № 520/9847/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі по тексту відповідач, ДПП НП України), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 02.06.2022 № 331 «Про застосування до працівника УПП в Харківській області ДПП дисциплінарного стягнення» про застосування до інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 24.06.2022 № 877 о/с «По особовому складу» про звільнення інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , із служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції або на іншій рівнозначній посаді;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що в діях ОСОБА_1 відсутній дисциплінарний проступок. Будь-яких правопорушень, у тому числі кримінального характеру, позивач не вчиняв. Пред`явлені йому порушення ПДР України, а також ті, що випливають з них порушення дисципліни, є такими, що не відповідають тим обставинам, що мали місце.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 по справі № 520/9847/23 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - залишено без задоволення.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його ухвалення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 по справі № 520/9847/23 та винести нову постанову по справі, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує, що долучений до матеріалів службового розслідування відеозапис, здійснений за допомогою мобільного телефону, яким зафіксовано обставини, пов`язані з документуванням адміністративних правопорушень, вчинених ОСОБА_1 29.04.2022, не може слугувати належним доказом у справі, оскільки здійснений на невідомий пристрій, без зазначення серії, номера пристрою, назви самого пристрою, відсутня дата та інша інформація, яка є важливою складовою в процесі доказування.

Зазначає, що працівниками поліції не було задокументовано та не було доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм таких положень ПДР України, які б відповідно до ст. 35 Закону Україну «Про Національну поліцію» давали право працівникам поліції здійснити законну зупинку транспортного засобу під керуванням останнього.

Вказує, що про звинувачення позивача у керуванні транспортним засобом останньому стало відомо тільки після доставлення його до відділку поліції, належного керування ТЗ саме позивачем матеріали справи не містять.

Зазначає, що всупереч чинному законодавству про адміністративні правопорушення не було відсторонення позивача від керування транспортним засобом, про що свідчить в матеріалах справи відсутність відповідного документа встановленої форми, а саме акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

За таких обставин, стверджує, що відповідачем при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були грубо порушені вимоги КУпАП та Інструкції.

Щодо доставлення позивача до КНП «Зміївська центральна районна лікарня» для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння вказує, що таке відсутнє у Переліку закладів охорони здоров`я, яким надається право на проведення огляду водіїв з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, визначеному наказом Харківській ОДА №220 від 29.05.2017, що призвело до складання незаконного протоколу серії ААБ №319645 за ч.1 ст. 130 КУпАП та позбавило можливості позивача скористатися незалежним оглядом відповідного належного закладу та кваліфікованого персоналу.

Стверджує, що доведення невинуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що підтвердженого Полтавським апеляційним судом у рішенні від 14.02.2023 у справі № 621/708/22 та у рішення від 06.09.2023 у справі № 621/2177/23, одночасно свідчить і про відсутність підстав вважати вчинення позивачем дисциплінарного проступку, тобто таких дій, що по своїй суті є проявом негідної поведінки, оскільки дискредитують звання поліцейського і негативно впливають на рівень авторитету та довіри суспільства до органів Національної поліції України.

За таких умов, стверджує, що, приймаючи рішення про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби і поліції за результатами поверхнево проведеного службового розслідування, відповідач діяв усупереч вимогам чинного законодавства, у тому числі Законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» в частині дисциплінарного стягнення.

Отже, вважає спірні накази протиправними, а звільнення позивача незаконним.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків рішення суду першої інстанції, просить суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зокрема, вказує, що, приймаючи спірні накази, Департамент патрульної поліції Національної поліції України діяв виключно у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходив службу в Національній поліції України. З 07.05.2021 - на посаді інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №2 УПП в Харківській області ДПП.

29.04.2022 до керівництва УПП в Харківській області надійшла інформація про те, що 29.04.2022 о 22.00, проїжджаючи посилений контрольно-пропускний пункт, за адресою: Харківська область, місто Зміїв, працівниками Збройних сил України зупинено автомобіль OPEL ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія - інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 УПП в Харківській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння та на вимогу поліцейського відмовився від проходження у встановленому порядку огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля з використанням спеціального технічного засобу DRAGER ARKL-0466 та в закладі охорони здоров`я - Комунальне некомерційне підприємство «Зміївської центральної районної лікарні» Зміївської міської ради Харківської області.

Наказом УПП в Харківській області від 30.04.2032 № 129 за вказаним фактом призначене службове розслідування стосовно позивача.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 24.06.2022 № 877 о/с «По особовому складу» (далі - наказ № 877 о/с), інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , звільнено із служби в поліції відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Підставою для видання вищевказаного наказу та звільнення став наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 02.06.2022 № 331 «Про застосування до працівника УПП в Харківській області ДПП дисциплінарного стягнення».

Позивач, не погоджуючись з зазначеними вище наказами, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та правомірності спірних наказів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VІІІ від 02.07.2015 (далі по тексту - Закон № 580-VІІІ), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі по тексту - Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 580-VIII, рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

Згідно з п. п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VІІІ, поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Частинами 1-2 ст. 19 Закону № 580-VІІІ передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 22 Закону № 580-VIII, керівник поліції приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону № 580-VІІІ, призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

У відповідності до ч. 1 ст. 48 Закону № 580-VІІІ, призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною 1 ст. 59 Закону № 580-VІІІ встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону № 580-VІІІ, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 64 цього Закону, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 статті 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження регулюється Дисциплінарним статутом Національній поліції України.

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону, зобов`язує поліцейського, зокрема: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

З метою урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі по тексту - Правила), з вимогами яких, згідно з пунктом 4 розділу І, особу ознайомлюють під час прийняття на службу до поліції.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Правил, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади;7) звільнення із служби в поліції.

Частини перша, третя, четверта та десята статті 14 Дисциплінарного статуту передбачають, що службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, сьомої, десятої, п`ятнадцятої статті 15 Дисциплінарного статуту, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування. Забороняється включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування. Порядок утворення дисциплінарних комісій та їх повноваження визначаються Міністерством внутрішніх справ України. За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією. За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі по тексту Порядок проведення службових розслідувань).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Пунктами 7, 8 Розділу V Порядку проведення службових розслідувань передбачено, що розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів. За рішенням уповноваженого керівника розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією на відкритому засіданні, яке полягає в гласному та відкритому дослідженні обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування, за участю поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших заінтересованих осіб.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (пункт 2 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань).

З аналізу наведених норм Дисциплінарного статуту та Порядку проведення службових розслідувань слідує, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку, а розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться або у формі письмового провадження, або у відкритому засіданні, при цьому рішення про проведення розгляду справи у відкритому засіданні приймається керівником, який призначив службове розслідування, про що повинно бути вказано у наказі про призначення службового розслідування.

Так, з матеріалів справи вбачається, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 проходив службу у взводі № 2 роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Наказом УПП в Харківській області ДПП від 30.04.2032 № 129 було призначено та проведено службове розслідування.

Дисциплінарна комісія отримала письмове пояснення інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , який пояснив, що 29.04.2022 близько 20.00, поспішаючи додому, за адресою: АДРЕСА_2 , був зупинений, скоріш за все, працівниками місцевої територіальної оборони, після чого з вказаними особами виник конфлікт, який продовжувався близько 40 хвилин. В цей час, у опитаного в руках був енергетичний напій, який він вживав, пояснюючи тим, що цього дня перебував на добовому чергуванні та можливості повноцінно виспатись не було. В ході словесних з`ясувань обставин опитаному, з його слів, намагались погрожувати, що на місце події будуть викликані працівники поліції, оскільки працівники місцевої територіальної оборони вважають, що вищезазначений напій містить алкоголь. Через деякий час, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 погодився проїхати до медичного закладу для встановлення обставин. В подальшому, прибувши до медичного закладу, працівники місцевої територіальної оборони прослідували з опитаним до приміщення медичного закладу та застосували фізичну силу, намагаючись відібрати мобільний телефон та особисті речі, в ході чого старший лейтенант поліції ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців та подряпин. На місці події він був оглянутий лікарем, в результаті чого отримав відповідні довідки. У процесі здачі аналізів на стан алкогольного або наркотичного сп`яніння з використанням медичного приладу невідомого опитаному походження, останній здійснив декілька подихів у вказаний вище прилад, який зафіксував відсутність результату, але працівники поліції повідомили, що даний результат зафіксовано помилково та необхідно повторно пройти вказані дії. Надалі в ході словесних з`ясувань обставин, старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 повідомили, що він відмовляється проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. На скільки відомо опитаному, на місці події зафіксували відмову від огляду на стан алкогольного сп`яніння, з чим старший лейтенант поліції ОСОБА_1 категорично не згоден та в подальшому має намір оскаржувати вищевказані дії у відповідних органах.

Дисциплінарною комісією опитано інспектора роти № 5 батальйону № 1 (тимчасово прикомандированого до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення) УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_2 , який пояснив, що 29.04.2022 в складі екіпажу працівників відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Харківській області ДПП, а саме: капітана поліції ОСОБА_3 , капітана поліції ОСОБА_4 та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 здійснено виїзд до міста Зміїв, Харківської області з метою перевірки інформації щодо керування водієм транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, який, ймовірно, є працівником УПП в Харківській області ДПП. По прибуттю до КНП «Зміївська ЦРЛ», за адресою: місто Зміїв, Таранівське шосе, будинок 1-Б, на місці події знаходились працівники Зміївського відділу поліції, військовослужбовці Збройний сил України та інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйон № 2 УПП в Харківській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , які в подальшому повідомили, що військовослужбовцями Збройних Сил України на контрольно-пропускному пункті, за адресою: місто Зміїв, Харківська область, був зупинений транспортний засіб OPEL ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , у якого під час спілкування виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода та порушення мови), останнього доставлено до КНП «Зміївська ЦРЛ» для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При цьому, лейтенант поліції Величко Д.М. вказав на наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, які він виявив в ході спілкування з останнім. В закладі охорони здоров`я на вимогу лікарів та працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу газоаналізатору DRAGER ARKL - 0466 старший лейтенант поліції ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився.

Крім того, опитаний додав, що для складання адміністративних матеріалів вищезазначеними учасниками події здійснено виїзд до Зміївського відділу поліції. Також встановлено, що на місці зупинки транспортного засобу OPEL ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вказаний автомобіль зареєстрований в іншій державі та номерні знаки не належать цьому транспортному засобу.

Також опитано інспектора взводу № 2 роти № 4 батальйону № 2 (тимчасово прикомандированого до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення) УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_6 , який у власному пояснені зазначив відомості, які в цілому узгоджуються з інформацією, викладеною в поясненні лейтенанта поліції ОСОБА_2 , та також вказав на наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння.

Опитаний інспектор сектору реагування патрульної поліції (далі - СРПП) відділу поліції № 2 Чугуївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ВП № 2 Чугуївський РУП ГУНП в Харківський області) лейтенант поліції ОСОБА_2 пояснив, що 29.04.2022 заступив на добове чергування у складі групи реагування «Занки-З6» зі старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 та майором поліції ОСОБА_8 на службовому автомобілі RENAULT KANGOO, реєстраційні номери 1357. Близько 22.00 29.04.2022 до останніх надійшов телефонний дзвінок з чергової частини ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківський області, з якого стало відомо, що в місті Зміїв на посиленому контрольно-пропускному пункті по вулиці Харківській співробітники Збройних сил України зупинили працівника Національної поліції України, якого в подальшому встановлено, як ОСОБА_1 , за кермом автомобіля OPEL ASTRA, реєстраційні номери НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння.

У подальшому отримано наказ про необхідність здійснення виїзду на місце події для складання адміністративних матеріалів, швидкого і якісного збору матеріалу, до оформлення якого також залучено інспектора СРПП ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківський області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 .

Опитаний додав, що, прибувши на місце події, виявлено громадянина ОСОБА_1 , який, як з`ясувалось, є працівником УПП в Харківській області ДПП, котрий, зі слів військовослужбовців, у комендантську годину пересувався на транспортному засобі OPEL ASTRA, реєстраційні номери НОМЕР_2 , та знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи виниклі об`єктивні обставини події, для подальшого складання адміністративних матеріалів вказані особи прибули до ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківський області, при цьому водія - ОСОБА_1 було відсторонено від керування. Вищезазначений транспортний засіб був поставлений на територію ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківський області згідно з протоколом огляду та затримання транспортного засобу. На місці зазначених подій ОСОБА_1 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, згідно з інструкцією, та в присутності двох свідків - працівників Збройних сил України, в закладі охорони здоров`я КНП «Зміївська ЦРЛ», на що останній дав згоду. Прибувши на місце зі всіма учасниками події до КНП «Зміївська ЦРЛ», ОСОБА_1 різними методами уникав проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Алкофор - 505», вдаючись до обману та симуляції, чим намагався збільшити час процедури, щоб перевищити термін двох годин, який передбачений Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» від 07.11.2015 № 1395.

Також, опитаний додав, що в цей час до КНП «Зміївська ЦРЛ» прибули працівники відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП в Харківській області ДПП, проте ОСОБА_1 продовжував чинити неправомірні дії. Надалі, після неодноразових пропозицій пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, останній цього не зробив, в результаті чого було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 319645 за частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Також, опитаний додав, що на місці зазначених подій відносно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (далі - постанова) серії БАБ № 154647 за відсутність свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та за ряд адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, передбачених частиною шостою статті 121 КУпАП. Від написання пояснення та підписання адміністративних матеріалів останній відмовився.

Опитаний інспектор СРПП ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківський області старший лейтенант поліції Малишко Роман Олександрович у власному пояснені зазначив відомості, які в цілому узгоджуються з інформацією, викладеною в поясненні лейтенанта поліції Вельможного Д.М..

Крім того, на місці зазначених подій встановлено, що о 23.26 29.04.2022 інспектором СРПП ВП № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківський області лейтенантом поліції Вельможним Д.М. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ18 № 319645 від 29.04.2022 за частиною першою статті 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особу встановлено відповідно до даних посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 06.10.2018. В присутності двох свідків, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ18 № 319645 від 29.04.2022, а саме - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , старший лейтенант поліції Котихін О.Є. відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Зазначені матеріали направлено для розгляду до Зміївського районного суду Харківської області.

До матеріалів службового розслідування були долучені копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ18 № 319645 від 29.04.2022 та пояснення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

Зі змісту пояснень зазначених осіб встановлено, що вони є військовослужбовцями та 29.04.2022 приблизно о 22.00 на блок посту в місті Зміїв Харківської області зупинено автомобіль OPEL ASTRA, реєстраційні номери НОМЕР_2 . Водій вказаного транспортного засобу - ОСОБА_1 мав ознаки алкогольного сп`яніння, про що вони повідомили до поліції. Працівники поліції, які прибули на місце події, запропонували пройти водієві огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, проте він відмовився та дав згоду на проходження огляду в медичному закладі. Надалі, в закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду.

Окрім того, дисциплінарною комісією встановлено, що 29.04.2022 старший лейтенант поліції ОСОБА_1 керував транспортним засобом OPEL ASTRA, на якому встановлений номерний знак НОМЕР_2 , що не належить йому, а автомобіль має іноземну реєстрацію. За даними, які містяться у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, реєстраційні номери НОМЕР_2 видані для автомобіля ВАЗ 21013. Разом з цим, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 не мав при собі реєстраційного документу на транспортний засіб та чинного страхового полісу (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

До матеріалів службового розслідування долучено відеозапис, здійснений за допомогою мобільного телефону, яким зафіксовано обставини, пов`язані з документуванням адміністративних правопорушень, вчинених старшим лейтенантом поліції Котихіним О.Є. 29.04.2022.

Так, на 01 хвилині 36 секунді відеозапису лікар у приміщенні КНП Зміївська ЦРЛ» пропонує ОСОБА_1 пройти медогляд за допомогою алкотестеру «Алкофор-505», на 01 хвилині 57 секунді працівник повторно пропонує позивачеві пройти огляд, після чого ОСОБА_1 видихає повітря в мундштук, однак завчасно припиняє спробу, через що прилад не може здійснити виміри. Тобто свідомо уникає проведення огляду, на 5 хвилині 18 секунді в черговий раз ОСОБА_1 пропонують пройти огляд, однак останній жодних дій щодо проведення огляду не вживає.

Надалі, позивач своїми діями ухилявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на неодноразові прохання щодо проходження огляду останній постійно давав нечіткі відповіді.

Відеозаписом зафіксовані мінімум 3 відмови від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Таким чином, під час службового розслідування комісія дійшла до висновку, що о 22.00 29.04.2022 інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 УПП в Харківській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , перебуваючи поза службою, проїжджаючи посилений контрольно-пропускний пункт, за адресою: Харківська область, місто Зміїв, керував транспортним засобом OPEL ASTRA, реєстраційні номери НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, почервоніння очей, порушення мови. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору ДRAGER ARKL - 0466 та від медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі КНП «Зміївська ТГРЛ». за адресою: місто Зміїв, Таранівське шосе, будинок 1-Б, відмовився в присутності двох свідків. Разом з цим, останній керував зазначеним транспортним засобом OPEL ASTRA, на якому встановлений номерний знак НОМЕР_2 , який не належить цьому автомобілю та не мав при собі реєстраційного документу на транспортний засіб і чинного страхового полісу (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Дисциплінарна комісія встановила, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, що виразився в недотриманні вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, Присяги працівника поліції, частини 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, частини 6 статті 121 і частини 1 статті 126 КУпАП, абзацу 1 частини 5 статті 14, абзаців 4, 6 частини 2 статті 16 Закоку України «Про дорожній рух», абзаців 1, 2 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, пунктів 2.1 «б», «г» 2.5 та 2.9 «в» ПДР.

Після затвердження наведеного висновку службового розслідування Полтавським апеляційним судом у справі № 621/708/22 (провадження № 33/814/50/23) прийнята постанова від 14.02.2023, згідно з якою прийнято постанову, якою закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

У наведеному рішенні суд, зокрема, дійшов висновку, що: долучені до матеріалів справи відеозаписи не можуть розцінюватися як належний і допустимий доказ, оскільки створені невідомим пристроєм відеофіксації. Такий пристрій відеофіксації не є «бодікамерою» поліцейського та не містить дату і час відео фіксації; усупереч вказаним вимогам протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №319645 від 29 квітня 2022 року містить виправлення у часі скоєння адміністративного правопорушення, а тому не може братися до уваги як доказ вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; у направлені на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знищують увагу та швидкість реакції до КНП Зміївська ЦРЛ Харківської області» не зазначено чи проводився огляд водія ОСОБА_1 та чи є його відмова від огляду. Згідно відповіді КНП Зміївської ЦРЛ Харківської області від 27 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 дійсно був доставлений 29 квітня 2021 року до приймального відділення КНП «Зміївська ЦРЛ». Огляд на стан алкогольного сп`яніння не проведено, так як чинились перепони з боку сторонніх осіб. Також, була спроба пройти тест на алкотестері «Алкофор-505» на вміст парів етилового спирту у повітрі, що видихається, яка закінчилась безрезультатно.

Колегія суддів враховує наявність даного рішення суду, водночас, зазначає наступне.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення позивачем службової дисципліни, які виразились у керуванні поза службою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Тобто, судом у межах розгляду цієї справи не досліджується питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення, а надається правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. Водночас, наявність факту притягнення до адміністративної відповідальності або відсутність такого факту не спростовує можливості притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності за наявності відповідних підстав.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Згідно з положеннями процесуального законодавства, суд наділений повноваженнями досліджувати докази, які в тому числі досліджувались місцевим судом при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 25.04.2019 у справі №824/739/16-а, від 07.03.2019 у справі №819/736/18.

Колегія суддів вказує, що положення статей 8, 18 Закону України "Про Національну поліцію" покладають на поліцейського обов`язок бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника поліції, статутів, наказів, норм моралі, етичної поведінки поліцейських.

Поняття "службова дисципліна" містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги працівника поліції.

В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 815/2527/15, від 13.08.2020 у справі № 817/3305/15, від 24.11.2020 у справі № 2140/1341/18.

У Рішенні Конституційного Суду України № 1-6/2018 від 27.02.2018 констатовано: "У Доповіді "Верховенство права", яка схвалена Європейською Комісією "За демократію через право" (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26.03.2011), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття "законних очікувань") (пункт 48). Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини".

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довір`я когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, під вчинками, що дискредитують звання працівника національної поліції та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника поліції та власне органи національної поліції.

З огляду на вказане, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції України, і відповідальність за це несе Держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів національної поліції з боку суспільства.

Колегія суддів зазначає, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено Законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі №815/4478/16.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №816/604/17).

Також, Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі "Звежинський проти Польщі" (заява №34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі "Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії" (заява № 63235/00)).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12.01.2012 у справі "Горовенки та Бугара проти України" зазначив, що уряди та правоохоронні органи забезпечують те, щоб усі посадові особи з підтримання правопорядку мали відповідні моральні, фізичні та психологічні якості для ефективного виконання своїх функцій і проходили безперервну та ретельну професійну підготовку. Необхідно періодично здійснювати перевірку їхньої придатності для виконання таких функцій.

Суд повторив, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 17.06.2008 у справі "Абдулла Їлмаз проти Туреччини").

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягненні у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 21.09.2018 у справі № 824/227/17-а.

Отже, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №814/2530/16 зазначив, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

При цьому слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі №802/1150/17-а вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Колегія суддів вважає, що така поведінка позивача безумовно підриває авторитет поліції, формує негативну думку у населення про поліцію та дискредитує звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про особисту недисциплінованість позивача та недотримання ним вимог законодавства, а також присяги працівника поліції і посадових обов`язків.

Посилання позивача на процесуальні порушення відповідачем порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначені не впливають на висновки службового розслідування щодо наявності у його діях ознак дисциплінарного проступку, які слугували підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби.

Щодо застосування до позивача виду дисциплінарного стягнення, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту, під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Верховним Судом у постанові від 10.09.2020 у справі №360/4790/19 зроблено правовий висновок, що питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

Застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 липня 2022 року у справі № 460/5545/20, від 07 березня 2019 року в справі №819/736/18, від 19 травня 2022 року в справі №480/4079/18 та інших.

Відсутність факту притягнення до адміністративної відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який в порядку Дисциплінарного статуту відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.

Так, під час визначення виду дисциплінарного стягнення позивачеві відповідачем ураховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при прийнятті спірних наказів про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а застосоване до позивача стягнення є співмірним із вчиненим проступком.

З огляду на правомірність накладеного на позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з займаної посади, у зв`язку із наявністю факту вчиненого ним діяння, відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відтак підстави для їх задоволення також відсутні.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Колегія суддів зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивачем в ході судового розгляду справи не доведено неправомірність спірних наказів.

В той же час, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

В даному судовому провадженні відповідач обґрунтував правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства. Наведені ж позивачем доводи судом визнані необґрунтованими.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 по справі № 520/9847/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді О.А. Спаскін В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 23.02.2024 року