Справа № 420/8788/23
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/8788/23
Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Турецької І.О.,

Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023р. по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «ГЕЛІОС ВАН» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023р. ПП «ГЕЛІОС ВАН» звернулося до суду із позовом до Одеської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2023/000486 від 11.03.2023р. та рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000242/2 від 11.03.2023р..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час переміщення товару через митний кордон України декларантом до Одеської митниці подана митна декларація з визначеною декларантом вартістю товару.

Однак за результатами митного оформлення митним органом прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2023/000486 від 11.03.2023р. та рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000242/2 від 11.03.2023р..

Позивач, вважаючи прийняті митним органом рішення протиправними та такими, що порушують його права та інтереси, звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2023/000486 від 11.03.2023р..

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000242/2 від 11.03.2023р..

Стягнуто з бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь ПП «ГЕЛІОС-ВАН» судовий збір в розмірі 2 684грн...

Не погодившись із даним судовим рішенням, Одеська митниця подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що митний орган приймаючи оскаржувані рішення діяв з порушенням норм митного законодавства України, оскільки товариством надано усі необхідні документи для розмитнення товарів, а митницею не надано їм належної оцінки та визнано, що представлені документи не підтверджують митну вартість товару за ціною договору.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 24.11.2015р. між ПП «ГЕЛІОС-ВАН» (покупець) та ARC INTERNATIONAL MIDDLE EAST LLC (продавець) укладено Контракт №AIME/01-2016 (далі Контракт), згідно якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти товар виробництва ARC INTERNATIONAL MIDDLE EAST LLC згідно номенклатури, у кількості та за цінами, вказаними в інвойсі та/або в специфікаціях , виготовлений продавцем на своїх заводах та філіалах, що далі іменується як «товар» (а.с.45-53 т.1).

10.03.2023р. позивач подав до Одеської митниці ЕМД за №23UA17U2, до якої додав: - Інвойс №29047832 від 26.01.2023р.; Пакувальний лист від 26.01.2023р.; Проформа №20048088 від 11.01.2023р.; Коносамент №224521220 від 7.02.2023р.; Автотранспортна накладна від 7.03.2023р.; Сертифікат про походження товару №3007655 від 30.01.2023р.; Платіжна інструкція в іноземній валюті №5 від 19.01.2023р.; Платіжна інструкція в іноземній валюті №6 від 1.02.2023р.; Рахунок на оплату №013276 від 15.02.2023р.; Рахунок на оплату №013277 від 15.02.2023р.; Платіжна інструкція №109 від 16.02.2023р.; Довідка про транспортні витрати №65 від 15.02.2023р.; Контракт №AIME/01-2016 від 24.11.2015р.; Додаткова угода до контракту №4 від 26.12.2017р.; Додаткова угода до контракту №5 від 20.10.2018р.; Додаткова угода до контракту №6 від 1.12.2018р.; Додаткова угода до контракту №7 від 1.09.2019р.; Додаткова угода до контракту №9 від 25.01.2020р.; Додаткова угода до контракту №13 від 30.09.2021р.; Додаткова угода до контракту №15 від 15.11.2022р.; Договір про надання транспортно-експедиційних послуг №0905-Т/20 від 11.12.2020р.; Експортна митна декларація №201- від 26.01.2023р.; Митна декларація №23UA17U2 від 10.03.2023р..

Для підтвердження заявленої митної вартості позивачем додатково надіслано відповідачу наступні документи: - повідомлення №31 від 11.03.2023р., у якому ПП «ГЕЛІОС-ВАН» надало відповідачу пояснення, обґрунтувавши відсутність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах; прайс-лист від 1.01.2023р.; виписку по рахунку від 19.01.2023р.; виписку по рахунку від 1.02.2023р.; оборотно-сальдову відомість по рахунку №632 від 1.01.2023р. по 10.03.2023р.; переклад українською мовою арк. 4 інвойсу №29047832 від 26.01.2023р..

11.03.2023р. Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за №UA500500/2023/000242/2 (а.с.100-102 т.1) та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500500/2023/000486 (а.с.103-104 т.1).

Позивач не погоджується із вказаними рішеннями митного органу та вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність прийнятого спірних рішень, з урахуванням підстав, з якими позивач просить визнати їх протиправними та незаконними, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями п.п.23,24 ст.4 МКУ встановлено, що митне оформлення - це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

На підставі приписів Митного кодексу України орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою, відповідно до ст.49 МКУ, є їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

За правилами ст.50 МКУ відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

За змістом ч.1 ст.51 МКУ митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст.52 МКУ передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно ч.1 ст.53 МКУ у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Водночас, відповідно до ч.3 ст.53 МКУ, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, перелік яких визначено вказаною нормою.

В той же час, відповідно до ч.5,6 ст.53 МКУ забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Як визначено в ст.54 МКУ контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, у разі наявності розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані надати додатковий перелік документів. При цьому, витребування митним органом таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, підставами для здійснення відповідачем коригування митної вартості стало те, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом, та містять наступні розбіжності: 1) відповідно до пп.в) п.2 ч.10 ст.58МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних з пакуванням. Проте у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Надуючи оцінку вказаному, судова колегія зазначає.

Положення норми пп.«в» п.1 ч.10 ст. 58 МКУ є диспозитивними та містять гіпотезу якщо витрати не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, то такі витрати додаються до ціни при визначенні митної вартості. Тобто положення закону містить умову, за наявністю якої норма має бути застосована, а саме якщо витрати, які включають вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням не включені у вартість товару. В іншому випадку при визначені митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, не додаються такі складові митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Відповідно з пп.d п.2 ст.35 Конвенції про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980р. крім випадків, коли сторони домовилися про інше, товар не відповідає договору, якщо він не затарований чи не упакований звичайним для таких товарів способом, а за відсутності такого - способом, який є належним для збереження й захисту даного товару.

Згідно з правилом А.9. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс, за умовами перевезення FOB, продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4.

Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.

З наведеного слідує, що обов`язок поставити товар у придатному для безпечного транспортування стані, з відповідною упаковкою, покладається на продавця.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно Інвойсу №29047832 від 26.01.2023р., поставка товару здійснюється на умовах FOB, тобто ціна, визначена з урахуванням вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, є такою, що відповідає цим значенням вимогам міжнародних комерційних умов Інкотермс (на базі FOB).

Пунктом 4.1 Контракту №AIME/01-2016 визначено, що ціни на товар, які постачаються по вказаному Контракту встановлюються у доларах США та включають вартість упаковки, маркування, тари та навантаження.

Згідно п. 6.1 Умов продажу компанії «ARC Middle East L.L.C.», що знаходяться на стор. 4 Інвойсу №29047832 від 26.01.2023р.: «Ціни та термін їх дії Компанія повідомляє Клієнтам перед будь-яким замовленням на купівлю. Ціни, які будуть застосовані, будуть дійсними на вказану дату доставки Продуктів. Ціни вказано в USD/AED, включаючи упаковку та відправлення Компанії з заводу».

Відтак, відповідно до умов зазначеного контракту обов`язок пакування покладається на постачальника та при поставці товару витрати з пакування закладалися постачальником самостійно до вартості товару і додатковому відшкодуванню з боку позивача не підлягали.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що відповідач мав всі необхідні документи, що містили дані про таку складову митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, а саме дані про те, що вартість упаковки та робіт з пакування були включені постачальником до ціни товару та додатковому відшкодування з боку позивача не підлягали. Вказані вище дані з посиланням на положення Контракту були також зазначені в листі декларанта, що було проігноровано відповідачем під час митного оформлення.

Оскільки за умовами контракту ціна товару включає в себе вартість пакування, то згідно з положеннями пп.«в» п.1 ч.10 ст.58 МК України ці витрати не потребують окремого документального підтвердження, а отже посилання митного органу на необхідність відокремлення вартості пакування від вартості товару для правильного визначення митної вартості ввезеного позивачем товару, є безпідставним.

Іншої підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару стало те, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012р. №599 до зазначених документів можуть належати:- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Проте до митного оформлення надано лише довідку про транспортні витрати та платіжне доручення в яких відсутнє посилання на товаросупровідні документи та умови поставки товару.

Надаючи оцінку вказаним доводам, судова колегія виходить з такого.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження такої складової митної вартості, як витрати на транспортування, були надані: - договір про надання транспортно-експедиційних послуг №0905-Т/20 від 11.12.2020р.; - рахунок на оплату №013276 від 15.02.2023р.; - рахунок на оплату №013277 від 15.02.2023р.; - платіжне доручення №109 від 16.02.2023р.; - довідка про транспортні витрати №65 від 15.02.2023р.; - автотранспортна накладна від 7.03.2023р..

У довідці про транспортні витрати №65 від 15.02.2023р. зазначена вартість послуг з морського транспортування товару та маршрут перевезення з Джабель Алі (Сполучені Арабські Емірати) Констанца (Румунія), також зазначені умови морського транспортування FOB, що відповідає умовам контракту №AIME/01-2016 від 24.11.2015р..

15.02.2023р. ТОВ «Глобал Оушен Лінк» був виставлений рахунок на оплату №013277 від 15.02.2023р. на суму 123 784,71грн (без ПДВ) за компенсацію перевезення морським транспортом контейнеру №СААU6495056 та плату експедитору за межами України.

Позивачем до митного оформлення було подано платіжну інструкцію №109 від 16.02.2023р. на суму 195 715,15грн, яка підтверджує повну оплату позивачем морського перевезення.

Вказані відомості відповідають даним, зазначеним у коносаменті №224521220 від 7.02.2023р. та інвойсі №29047832 від 26.01.2023р., які також були подані відповідачу для митного оформлення.

15.02.2023р. ТОВ «Глобал Оушен Лінк» був виставлений рахунок на оплату №013276 від 15.02.2023р., який містить інформацію про маршрут перевезення, номер контейнеру, що перевозиться, та вартість послуг за межами України і на території України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем надано вичерпний перелік документів, які містять відомості про транспортні витрати, та вказані документи не містять жодних розбіжностей.

Щодо третьої підстави для коригування митної вартості, а саме посилання апелянта на те, що контрактом AIME/01-2016 від 24.11.2015 передбачено, що умови передплати зазначаються в документах на кожну поставку, однак в поданих документах не зазначені ці умови, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до додаткової угоди №9 до Контракту №AIME/01-2016 від 24.11.2015р. покупець перераховує передоплату згідно проформи інвойсу, виданої продавцем, а решту суми відповідно до вартості інвойсу. Умови оплати погоджуються сторонами по кожній поставці окремо.

У повідомленні №31 від 11.03.2023р. позивач звернув увагу відповідача на вказану обставину.

Проформа інвойс №20048088 від 11.01.2023р. містить графу «Payment terms», що в перекладі на українську мову означає «Умови оплати».

Згідно вказаної проформи інвойсу 95% суми оплачується на умовах передплати, а залишок суми сплачується протягом 7 (семи) днів.

До митного оформлення декларантом було надано платіжну інструкцію в іноземній валюті №5 від 19.01.2023р. на суму 30 323,20 дол.США, яка в графі призначення платежу містить номер проформи інвойсу, а сума оплати відповідає 95% від ціни товару.

Також декларантом було надано митному органу платіжну інструкцію в іноземній валюті №6 від 1.02.2023р. на суму 1 595,96 дол. США, яка в графі призначення платежу містить номер проформи інвойсу та інвойсу, а сума оплати відповідає 5% від ціни товару.

Вказані документи були надані митному органу під час здійснення митного оформлення.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що твердження митного органу про те, що у поданих позивачем до митного оформлення документах не зазначено умови передплати за товар, не відповідають дійсності.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, апелянт зазначив, що у експортній декларації країни відправлення зазначені умови поставки FOB але не зазначено географічний пункт переходу відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця. Надаючи оцінку вказаному, судова колегія зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, що ТОВ «ГЕЛІОС-ВАН» разом із митною декларацією №23UA17U2 від 10.03.2023р. до митного оформлення подано Інвойс №29047832 від 26.01.2023р. та Експортну митну декларацію №201- від 26.01.2023р., у яких зазначений морський порт JEBEL ALI, що є портом, розташованим у еміраті Дубай.

Крім того, відповідно до Правил Інкотермс умови поставки FOB визначають, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з моменту переходу через поручні судна в названому порту відвантаження усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець.

Умови поставки FOB (Free On Board) визначають, що всі можливі витрати, пов`язані з доставкою вантажу на борт вказаного покупцем судна, несе продавець. Вираз «Free On Board» дослівно перекладається з англійської мови як «безкоштовно на борт» із зазначенням порту відвантаження.

При цьому Правила Інкотермс не визначають обов`язку вказувати географічний пункт переходу обов`язків сторін за поставками на умовах FOB в експортній декларації виробника або в будь-якому іншому документі.

Аналогічна правова позиція буда висловлена у постанові Верховного Суду від 17.04.2019р. у справі №160/8775/18.

Не зазначення у експортній митній декларації географічного пункту переходу обов`язків сторін не впливає на числове значення митної вартості товару. Слід також зауважити, що експортна декларація країни відправлення не є первинним документом підтвердження митної вартості товару, а декларант не відповідає за її заповнення. Також відповідачем у спірному рішенні не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності взаємозалежності між фактом відсутності зазначення географічного пункту переходу обов`язків в експортній декларації країни виробника та визначенням числових значень митної вартості товару, який ввезено позивачем.

Таким чином, не зазначення експортній декларації країни відправлення географічного пункту переходу від продавця до покупця товару відповідальності за втрату товарів та витрат на транспортування товарів від продавця до покупця не впливає на визначення числового значення митної вартості товару.

Вартість товарів, зазначена позивачем у графі №22 митної декларації ЕМД, відповідає за ціною відповідно до кількості товару ціні, визначеній у наступних документах: - інвойсі №29047832 від 26.01.2023р.; - проформі №20048088 від 11.01.2023р. - експортній митній декларації №201- від 26.01.2023р..

Транспортні витрати визначені за рахунками на оплату №013276 від 15.02.2023р., №013277 від 15.02.2023р. та довідкою про транспортні витрати №65 від 15.02.2023р..

Позивач у графі 12 форми ЕМД визначив митну вартість товару у розмірі 1 382 079,52грн, з яких: а) ціна товару: 31 919,16 дол. США х 36,5686 (офіційний курс НБУ) = 1 167 238,99грн; б) транспортні витрати, пов`язані з морським перевезенням 123 784,71грн; в) транспортні витрати, пов`язані з автоперевезенням 91 055,81грн.

У рішенні відповідача про коригування митної вартості товарів не вказано, що будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України відсутні та в цій частині складова митної вартості була прийнята митним органом у розмірі, зазначеному декларантом.

У довідці про транспортні витрати №65 від 15.02.2023р. зазначена вартість послуг з морського транспортування товару та маршрут перевезення з Джабель Алі (Сполучені Арабські Емірати) Констанца (Румунія), також зазначені умови морського транспортування FOB, що відповідає умовам контракту №AIME/01-2016 від 24.11.2015р..

15.02.2023 ТОВ «Глобал Оушен Лінк» був виставлений рахунок на оплату №013277 від 15.02.2023р. на суму 123 784,71грн (без ПДВ) за компенсацію перевезення морським транспортом контейнеру №СААU6495056 та плату експедитору за межами України.

Позивачем до митного оформлення було подано платіжну інструкцію №109 від 16.02.2023р. на суму 195 715,15грн, яка підтверджує повну оплату позивачем морського перевезення. Вказані відомості відповідають даним, зазначеним у коносаменті №224521220 від 7.02.2023р. та інвойсі №29047832 від 26.01.2023р., які також були подані відповідачу для митного оформлення.

15.02.2023р. ТОВ «Глобал Оушен Лінк» був виставлений рахунок на оплату №013276 від 15.02.2023р., який містить інформацію про маршрут перевезення, номер контейнеру, що перевозиться, та вартість послуг за межами України і на території України.

Той факт, що Постачальником не зазначено витрати на завантаження та розвантаження вантажу під час транспортування у довідці про транспортні витрати та платіжному дорученні, жодним чином не впливає на визначення митної вартості товару Декларантом, адже відповідно до Контракту та за правилами ч.10 ст. 58 МК України ці складові не підлягають додаванню Декларантом з метою визначення митної вартості товару тому, що вони вже включені до вартості Товару.

Отже, надані позивачем для митного оформлення товару документи відповідають вимогам ч.2 ст.53 МК України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару, та підтверджують митну вартість товару, задекларовану ПП «ГЕЛІОС-ВАН» у митній декларації ЕМД.

Що стосується посилання митного органу в апеляційній скарзі на відомості з баз даних ЄАІС, то судова колегія зазначає що вказане не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта усіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого Позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також Інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Дослідивши надані позивачем документи, які ним подавалися під час митного оформлення товарів, апеляційний суд встановив, що з них вбачається ідентифікація товару, його числові значення, вартість, чим спростовується висновок митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товару за заявленою позивачем митною вартістю, тобто за ціною договору, необхідність у витребуванні додаткових документів та у застосуванні другорядних методів визначення митної вартості товарів.

До митного оформлення декларантом були надані документи, перелік яких визначений митним законодавством, та які, як встановлено під час розгляду справи, давали митному органу змогу визначити заявлену митну вартість товарів. А відтак, витребування у декларанта додаткових документів є безпідставним, що свідчить про неправомірність рішення митного органу у неприйнятті митної декларації і відмові митного оформлення товарів та коригування їх митної вартості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПП «ГЕЛІОС-ВАН», визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2023/000486 від 11.03.2023р. та рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000242/2 від 11.03.2023р..

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підприємства, оскільки митним органом не спростовано ціну товару, а також не підтверджено об`єктивної неможливості на підставі наданих позивачем документів визначити ціну та рівень митної вартості товару за основним методом. При цьому, інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої товариством митної вартості товару, не встановлено.

Надаючи правову оцінку правомірності стягнення з відповідача на користь позивача правничої допомоги у розмірі 3 000грн., судова колегія виходить з наступного.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.7 цієї статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За вимогами ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом частин другої - п`ятої ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

За приписами ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи, що судом першої інстанції встановлено обсяг робіт (наданих послуг) та понесення позивачем витрат, пов`язаних з виконанням таких робіт (наданих послуг), колегія суддів погоджується з висновками суду про задоволення вимог, з урахуванням принципу пропорційності та співмірності, щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000грн..

Крім того, ПП «ГЕЛІОС-ВАН» було заявлено клопотання про розподіл витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат під час розгляду справи в апеляційній інстанції, судова колегія виходить з наступного.

21.10.2021р. між ПП «ГЕЛІОС-ВАН» та АО «Едвайзерс» укладений Договір №24 про надання правової допомоги та 17.04.2023р. Додаткова угода №14 до нього.

Згідно акту прийому-передачі наданих послуг до Додаткової угоди №14 до Договору №24 про надання правової допомоги від 21.10.2021р. АО «Едвайзерс» надало наступні види правової допомоги: ознайомлення з апеляційною скаргою Одеської митниці, підготовка та подача до суду відзиву на апеляційну скаргу та підготовка та подача клопотання про долучення доказів.

Крім того, зазначено, що вартість послуг за вказаним актом складає 10 000грн..

Також до суду апеляційної скарги подано рахунок на оплату №11 від 17.01.2024р., платіжну інструкцію №19 від 19.01.2024р..

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц.

Судова колегія вважає, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 10 000грн. не є співмірними із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним в акті виконаних робіт переліком, оскільки дана справа є типовою, відноситься до справ незначної складності, тому не потребує значних зусиль та обсягу залученого часу з боку адвоката. Більш того, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивачем лише надано відзив на апеляційну скаргу відповідача та клопотання про долучення доказів, а розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, без особистої участі представника.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет.

Враховуючи надані позивачем докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції, клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, з урахуванням дотримання вимог співмірності та обґрунтованості розміру витрат на оплату послуг адвоката, складності виконаної адвокатом роботи, колегія суддів вважає, що співмірним розміром судових витрат, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу, є 2 000грн..

Таким чином, клопотання ПП «ГЕЛІОС-ВАН» про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023р. залишити без змін.

Стягнути з Одеської митниці (, адреса місцезнаходження: 65078, Одеська область, м.Одеса, вул.Лип Івана та Юрія, 21А) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» (, адреса місцезнаходження: 68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Шевченка, 7А, оф. 44) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000грн. (дві тисячі гривень).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді І.О. Турецька

Л.П. Шеметенко