Справа № 160/15942/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
06.07.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Лісковська Ольга Анатоліївна звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, у якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 09.06.2023 року № 28-к Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ;
- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з 13.06.2023 року;
- стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.06.2023 року по день винесення рішення включно;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.
12.06.2023 року позивачу було вручено наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 28-к від 09.06.2023 року Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 , відповідно до якого позивача було звільнено з посади начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, 12.06.2023 року, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, відповідно до п. 1-1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу. Позивач стверджує, що у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу, оскільки відсутній факт ліквідації державного органу, в якому він працював (мало місце лише припинення Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області в результаті реорганізації (злиття) територіальних органів Держпраці). Враховуючи зміст постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року № 14 у контексті положень ст. 104 Цивільного кодексу України, вважаю, що на підставі цього розпорядчого акту фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація територіального органу - Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області як юридичної особи публічного права, оскільки до новоствореної особи Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці перейшли всі завдання і функції Управління Держпраці у Кіровоградській області, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Головного управління Держпраці у Запорізькій області. Отже позивач вважає, що за таких обставин відбулася не ліквідація відповідача, як написано у спірному наказі про звільнення останнього, а його реорганізація в Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, що виключає можливість звільнення позивача на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу.
Так, відповідач, в порушення вимог ч. 3 ст. 87 Закону України Про державну службу, не запропонував позивачу всі вакантні посади, на які його можна було б перевести, зокрема, і в утвореному після реорганізації відповідача Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці.
11.05.2023 року відповідач вручив позивачу попередження про наступне звільнення відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу. При отриманні такого попередження позивач попросив відповідача надати перелік всіх вакантних посад в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, які є рівнозначними тій, яку займав позивач, а також нижчих посад державної служби з зазначенням їх кваліфікаційних вимог. Одночасно з попередженням про наступне звільнення відповідач вручив позивачу лист №ДН/1/1073-ЦА-22 від 09.05.2023 року, в якому зазначив, що у разі згоди позивача обійняти одну з вакантних посад державної служби в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, які відповідають його підготовці та професійній компетенції, він може звернутися до керівника третьої особи з заявою про призначення у період дії воєнного стану без конкурсного відбору в порядку Закону №389-VIII. У зв`язку з тим, що відповідач надав позивачу разом з листом №ДН/1/1073-ЦА-22 від 09.05.2023 року неповний перелік вакантних посад державної служби у Південно-східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, до того ж без зазначення категорії державної служби, що відповідають цим посадам, представником позивача було направлено на адресу третьої особи адвокатський запит № 11.05.1-23 від 11.05.2023 року.
Як вбачається з наданого третьою особою переліку наявних вакантних посад державної служби у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці станом на 11.05.2023 року, відповідач запропонував позивачу не всі наявні вакантні посади державної служби в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, які відповідають його підготовці та професійній компетенції (відповідач запропонував позивачу лише 5 вакантних посад, в той час як вакантними були більше 100 посад, шо відповідали кваліфікації та досвіду позивача. За таких обставин відповідач не виконав належним чином обов`язок по працевлаштуванню позивача, що передбачений ч. 3 ст. 87 Закону України Про державну службу. Недотримання відповідачем наведених вище вимог Закону України Про державну службу, зокрема ч. 3 ст. 87, що проявилося у невиконанні зобов`язання щодо пропонування позивачу всіх вакантних посад державної служби в державному органі, якому передані повноваження та функції Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області, є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, яке впливає на остаточний її результат, яким є спірний наказ про звільнення позивача. Позивач 17.05.2023 року повідомив відповідача та третю особу, що він надав згоду обійняти посаду головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. У зв`язку з цим позивач 17.05.2023 року направив третій особі відповідну заяву про призначення на посаду головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з 01.06.2023 року з документами, які зазначалися в листі Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 15.05.2023 року.
01.08.2023 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області до суду подано відзив на позовну заяву, в якій відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 року №14 "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці" прийнято рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 1. В переліку територіальних органів Державної служби з питань праці, що ліквідуються, наявне і Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області. Також, постановлено утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком 2. Відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (зі змінами), Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074 (зі змінами), та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 №14 "Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці", Державною службою України з питань праці видано наказ №29 від 17.01.2022 "Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області ".
Начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення, згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» про що свідчить його особистий підпис на попередженні. Наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №28-к від 09.06.2023 року звільнено позивача із займаної ним посади 12.06.2023 року у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".
Наказом Держпраці від 01.02.2023 року №27 "Про внесення змін до наказу Держпраці від 17.01.2022 року №29" пункт 3 наказу Держпраці від 17.01.2022 року №29 "Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області" викладено у такій редакції: призначено Головою Комісії ДУДКУ Оксану Анатоліївну, першого заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. Наказом Держпраці від 23.09.2022 року №167 "Про утворення Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці" утворено як юридичну особу публічного права Південно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці. Державною службою України з питань праці видано наказ від 02.12.2022 року №232 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій", яким вирішено погодитись із пропозицією Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 02.12.2022 року №ПС/1/13-ЦА-22 щодо можливості забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвердженим наказом Державної служби України з питань праці від 23.09.2022 року № 167, та іншими нормативно-правовими актами, з 05.12.2022 року. Цим же наказом визначено Управлінню Держпраці у Кіровоградській області, Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області та Головному управлінню Держпраці у Запорізькій області припинити з 05.12.2022 року здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах.
Процедура вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) регламентована положеннями частини 2 статті 40, статей 42, 49-2 цього Кодексу, що містять юридичні гарантії забезпечення прав працівників від незаконного звільнення та сприяння у збереженні роботи, до яких можна віднести обов`язок роботодавця попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та вчинити дії щодо працевлаштування працівника, в тому числі з урахуванням переважного права на залишення на роботі, а також заборону на звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності або відпустки, крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації. Законом № 117-ІХ статтю 40 КЗпП України доповнено частиною 5 такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої та третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус". Ретроспективний аналіз положень Закону №889-VІІІ дає підстави для висновку, що стаття 87 цього Закону до набрання чинності Законом №117-ІХ визначала як підставу для звільнення державного службовця (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу), так і особливості її застосування (у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі) поряд із прямою вказівкою на застосування загальної процедури вивільнення працівників, установленої законодавством про працю. Після внесених Законом №117-ІХ змін до статті 87 Закону №889-VІІІ підстава звільнення державних службовців, раніше визначена пунктом 1 частини 1 цієї статті, була розділена окремо на випадки скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу (пункт 1 частини 1) та ліквідації державного органу (пункт 1-1 частини 1). У частині процедури звільнення з цих підстав стаття 87 Закону №889-VІІІ містила єдину норму про можливість видання наказу про звільнення в період тимчасової непрацездатності або відпустки державного службовця із зазначенням датою звільнення першого робочого дня останнього (частина 5). Також Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи України" від 14.01.2020 №440-ІХ частину 3 статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: "Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення". При вирішенні даного спору судом враховано правову позицію Верховного Суду у постанові від 22.11.2022 у справі №200/3012/21-а, відповідно до якої внесення таких послідовних змін до Закону №889-VІІІ та КЗпП України, якими законодавець визначав особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ, зокрема, в частині строку попередження про наступне звільнення, пропозиції посад державної служби та визначення випадків застосування законодавства про працю, свідчить про намір законодавця обмежити дію законодавства про працю на державну службу та максимально спростити порядок звільнення державних службовців з метою швидкого та ефективного перезавантаження влади в Україні задля вирішення питання відновлення суспільної довіри до державної влади. Тобто у такому випадку законодавцем внесено зміни до профільного Закону шляхом виключення з попередньої редакції речення, яке означало наявність обов`язку суб`єкта призначення виконати обов`язок щодо пропонування державному службовцю іншої рівнозначної чи, як виняток, нижчої посади та врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю. Тож є помилковими доводи позивача щодо необхідності застосування при його звільненні норм КЗпП України в частині гарантій його прав як працівника, зокрема щодо можливості його звільнення лише в разі неможливості переведення на іншу посаду чи його відмови від такого переведення, оскільки такі положення частини 3 статті 87 Закону №889-VІІІ були виключені Законом №117-ІХ. На момент виникнення спірних правовідносин процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення була врегульована положеннями Закону №889-VІІІ, що виключає можливість застосування КЗпП України до спірних правовідносин. Чергові зміни до статті 87 Закону №889-VII вносилися Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби" від 23.02.2021 №1285-ІХ, який набрав чинності 06.03.2021. Зокрема, Законом №1285-ІХ частину 3 статті 87 викладено в такій редакції (яка чинна на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи): "Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду".
До звільнення позивач обіймав посаду начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області. При попередженні про наступне звільнення позивачу не запропоновано будь-яку іншу рівнозначну посаду або іншу роботу. Постановою Кабінету Міністрів України №14, 12.01.2022 прийнято рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці за переліком згідно з додатком, в якому наявне і Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області. Наказом Держпраці від 23.09.2022 №167 "Про утворення Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці" утворено як юридичну особу публічного права Південно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці. Держпраці видано наказ від 02.12.2022 №232 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій", яким вирішено погодитися із пропозицією Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці щодо можливості забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвердженим наказом Держпраці від 23.09.2022 №167 та іншими нормативно-правовими актами з 05.12.2022. Цим же наказом визначено Головне управлінню Держпраці у Дніпропетровській області, Управлінню Держпраці у Запорізькій області та Управлінню Держпраці у Кіровоградській області припинити з 05.12.2022 здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах. Докази протиправними чи не чинними положення Постанови №14 від 12.01.2022 та інших нормативно-правових актів щодо прийняття рішень про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби з питань праці, відсутні. Принцип безперервності виконання державою певних функцій не може автоматично розповсюджуватися на умови та порядок проходження публічної служби працівниками відповідного органу державної влади. Таким чином, оскільки у спірних правовідносинах триває процедура ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, то позивач підлягав звільненню із займаної посади з підстав ліквідації юридичної особи (пункт 1-1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII), а не реорганізації (пункт 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII). Отже, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та як наслідок звільнення позивача на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII у суб`єкта призначення або керівника державної служби відсутній обов`язок надання позивачу пропозицій щодо зайняття іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей та врахування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю.
Головою комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з метою дотримання основних прав та гарантій громадян, встановлених Конституцією України, та можливості подальшого працевлаштування позивача, було направлено запит від 18.04.2023 №ДН/1/1058-ЦА-22 до Міжрегіонального управління про надання інформації, щодо наявних рівнозначних та/або нижчих вакантних посад у Міжрегіональному управлінні. Отримавши відповідь від Міжрегіонального управління №ПС/1/689-ЦА-23 від 01.05.2023 в якому міститься перелік вакантних посад, головою комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області був підготовлений та направлений лист Позивачу №ДН/1/1069-ЦА-22 від 02.05.2023 з запрошенням ОСОБА_1 до комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з метою ознайомлення з попередженням про наступне звільненням та переліком наявних вакантних посад у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці. Також самим позивачем був наданий доказ того, що Головою комісії з ліквідації Дудкою О.А. був направлений лист ОСОБА_2 №ДН/1/1073-ЦА-22 від 09.05.2023 з переліком вакантних посад державної служби у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці.
За змістом статті 87 Закону України «Про державну службу» пропонування службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком; при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення положення 49-2 КЗпП України не застосовуються. Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відтак, Управління Держпраці діяло в межах чинного законодавства.
01.08.2023 року від представника позивача адвоката Лісковської О.А. до суду надійшла відповідь на відзив де зазначено, що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
09.08.2023 року від третьої особи Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці до суду надійшло заперечення, в якому управління просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції третьою особою зазначено наступне. На час виникнення спірних правовідносин Кодекс законів про працю України прямо визначав, що при вивільненні державних службовців на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу, а саме: звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Також Закон України «Про державну службу» не покладав на роботодавця під час попередження державного службовця про наступне вивільнення на підставі пункту 1-1 статті 40 Закону (ліквідація органу) одночасно запропонувати інші посади державної служби. Третя особа просить суд взяти до уваги постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31.07.2023 року у справі № 160/1643/23. В даній постанові зазначено, що Управлінням Держпраці не було порушено процедуру звільнення працівників з приводу ліквідації, оскільки: «законодавець змінив правове регулювання звільнення державних службовців і аналіз таких законодавчих змін дає можливість дійти висновку, що на роботодавця не покладається обов`язок пропонувати службовцю іншу роботу в разі реорганізації або ліквідації органу. При цьому помилковим є посилання суду першої інстанції та позивача на окремі правові позиції Верховного Суду, адже останні викладені щодо застосування норм статей 40 та 49-2 КЗпП України в редакції, відмінній до чинної в даній справі». Жодна норма жодного закону не встановлює обов`язку судів враховувати правові позиції Верховного Суду України. Законом № 440-ІХ частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення». При цьому, вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-УІП слово «може» означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Тому пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення. Керуючись приписами частини 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу» у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу. Отже, призначення на певні посади державної служби без проведення конкурсу є правом суб`єкта призначення, а не його обов`язком.
За відомостями протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2023 року зазначена вище справа розподілена та 01.12.2023 року передана судді Пруднику С.В.
05.12.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження позовну та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду. Витребувано та зобов`язано подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 28.12.2023 року від Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та від Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці: засвідчену належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копію особової справи державного службовця ОСОБА_1 та довідку середньомісячної заробітної плати (березень 2023 року, квітень 2023 року та травень 2023 року із зазначенням сум окремо в кожному місяці суми отриманої заробітної плати ОСОБА_1 ; усі письмові докази, які слугували підставою для складання наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 09.06.2023 року № 28-К Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 . Судом попереджено Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області та Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що 04.06.2021 року позивача ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника управління - начальника відділу нагляду у гірничодобувній промисловості у м.Кривий Ріг управління гірничого нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на підставі наказу №358-К від 02.06.2021, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.
В подальшому, на підставі наказу №769-К від 29.09.2021 року позивача було переведено на посаду начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
01.12.2022 року засобами електронного зв`язку ОСОБА_1 отримав наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 811-К від 30.11.2022 року Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 , відповідно до якого останнього було звільнено з посади начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, 01.12.2022 р., у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, відповідно до п. 1-1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу. 09.12.2022 позивачем отримано копію оскаржуваного наказу.
Не погодившись з означеним наказом, ОСОБА_1 звернувся до суду.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 811-К від 30.11.2022 "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 "
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з 02.12.2022 р.
Стягнуто з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.12.2022 р. по 17.02.2023 р. включно.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
З метою дотримання основних прав та гарантій громадян, встановлених Конституцією України, та можливості подальшого працевлаштування працівника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області - ОСОБА_1 листом від 18.04.2023 року №ДН/1/1058-ЦА-22 «Про надання інформації» голова комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Оксана Дудка звернулась до начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Валерія Тригубенка задля надання інформації щодо наявних рівнозначних та/або нижчих вакантних посад у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці.
Листом голови комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Оксани Дудки від 02.05.2023 року №ДН/1/1069-ЦА-22 позивача, який перебував на посаді начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні котлонагляді, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області запрошено прибути 11.05.2023 о 10.00 до комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за адресою: вул. Казакова, 1 Д, м. Дніпро, з метою ознайомлення з попередженням про наступне звільненням та переліком наявних вакантних посад у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці.
Листом голови комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Оксани Дудки від 09.05.2023 року №ДН/1/1073-ЦА-22 позивачу, який перебував на посаді начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні котлонагляді, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області повідомлено про те, з метою реалізації вимог законодавства щодо права на працю та відповідно до його підготовки та професійних компетентностей надаються вакантні посади державної служби у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці (лист №ПС/1/689-ЦА-23 від 01.05.2023). В даному листі також зазначено, що у разі згоди позивача обійняти одну із запропонованих посад, останній може звернутись до керівника Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, за заявою про призначення у період дії воєнного стану без конкурсного відбору у порядку Закону №389-VIII.
До означеного листа долучено Попередження про наступне звільнення на 1 арк. в 2 прим. та Перелік вакантних посад державної служби у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці на 1 арк. в 1 прим.
Відповідно до Додатку до листа від 09.05.2023 року №ДН/1/1073-ЦА-22 у Переліку вакантних посад державної служби у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці були наявні наступні посади:
1. заступник начальника відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці;
2. головний державний інспектор відділу з питань безпеки праці центрального регіону управління інспекційної діяльності у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці;
3. головний державний інспектор відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці;
4. головний державний інспектор відділу з питань безпеки праці західного регіону управління інспекційної діяльності у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці;
5. провідний державний інспектор відділу з питань безпеки праці східного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
11.05.2023 року відповідач вручив позивачу попередження про наступне звільнення відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу. При отриманні такого попередження позивач попросив відповідача надати перелік всіх вакантних посад в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, які є рівнозначними тій, яку займав позивач, а також нижчих посад державної служби з зазначенням їх кваліфікаційних вимог. Одночасно з попередженням про наступне звільнення відповідач вручив позивачу лист №ДН/1/1073-ЦА-22 від 09.05.2023 року.
На думку представника позивача, у зв`язку з тим, що відповідач надав позивачу разом з листом №ДН/1/1073-ЦА-22 від 09.05.2023 року неповний перелік вакантних посад державної служби у Південно-східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, до того ж без зазначення категорії державної служби, що відповідають цим посадам, представником позивача було направлено на адресу третьої особи адвокатський запит № 11.05.1-23 від 11.05.2023 року.
Як зазначено представником позивача у позовній заяві, з наданого третьою особою переліку наявних вакантних посад державної служби у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці станом на 11.05.2023 року убачається, що відповідач запропонував позивачу не всі наявні вакантні посади державної служби в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, які відповідають його підготовці та професійній компетенції (відповідач запропонував позивачу лише 5 вакантних посад, в той час як вакантними були більше 100 посад, шо відповідали кваліфікації та досвіду позивача. За таких обставин відповідач не виконав належним чином обов`язок по працевлаштуванню позивача, що передбачений ч. 3 ст. 87 Закону України Про державну службу. Недотримання відповідачем наведених вище вимог Закону України Про державну службу, зокрема ч. 3 ст. 87, що проявилося у невиконанні зобов`язання щодо пропонування позивачу всіх вакантних посад державної служби в державному органі, якому передані повноваження та функції Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області, є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, яке впливає на остаточний її результат, яким є спірний наказ про звільнення позивача.
Позивач 17.05.2023 року повідомив відповідача та третю особу, що він надав згоду обійняти посаду головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
У зв`язку з цим позивач 17.05.2023 року направив третій особі відповідну заяву про призначення на посаду головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з 01.06.2023 року з документами, які зазначалися в листі Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 15.05.2023 року.
29.05.2023 року представник позивача звернулась до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із адвокатським запитом №29.05.1-23, в якому просила надати копію наказу про призначення на посаду головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з 01.06.2023 року. Також представник позивача просила повідомити про те, що у випадку відсутності такого наказу, надати інформацію про результати розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення його на посаду головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з 01.06.2023 року з копіями відповідних документів.
Наказом голови комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Оксаною Дудкою складено наказ від 09.06.2023 року №28-к Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 1-1 частини першої, частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу», частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки», постанови Кабінету Міністрів України від 12.01.2022 № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці», наказу Державної служби з питань праці від 17.01.2022 № 29 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області» вирішено припинити державну службу та звільнити ОСОБА_1 , начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, 12.06.2023, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». Підстава. Попередження про наступне звільнення від 09.05.2023.
Також означеним наказом вирішено здійснити виплату ОСОБА_1 , грошової компенсації за не використані 16 (шістнадцять) календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 02.12.2022 по 12.06.2023.
Тобто, звільнення позивача з підстав ліквідації державного органу 09.06.2023 року відбулося вдруге.
Як зазначено представником позивача у поданій до суду позовній заяві, 12.06.2023 року позивачу було вручено наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 28-к від 09.06.2023 року Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 , відповідно до якого позивача було звільнено з посади начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, 12.06.2023 року, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, відповідно до п. 1-1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу.
Позивач вважаючи наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 09.06.2023 року № 28-к Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 безпідставним та необґрунтованим, звернувся до суду із даною позовною заявою.
Оцінюючи спірні правовідносини та встановлені обставини справи, суд керується такими мотивами.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Згідно з частинами 2, 3 статті 5 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Частиною 1 статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Таким чином, звільнення державного службовця за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з реорганізацією державного органу та у зв`язку з ліквідацією державного органу є різними підставами припинення державної служби.
Згідно з частиною 3 статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1- частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Спір у цій справі зумовлений звільненням ОСОБА_1 із посади посаді начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області відповідно до пункту 1-1 частини першої 87 Закону № 889-VIII, у зв`язку з ліквідацією державного органу.
За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство слід застосовувати у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Таким чином при вирішенні цього спору потрібно керуватись положеннями Закону № 889-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів.
Пунктами 5, 6, 7, 8 Порядку № 1074 передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади -- до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.
Майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.
Внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України № 14 від 12 січня 2022 року «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» (далі - Постанова № 14) вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань праці, серед яких Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, та утворено як юридичні особи публічного права - міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, зокрема, Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.
Пунктом 3 Постанови № 14 серед іншого визначено, що:
територіальні органи Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці і прийняттям рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною службою з питань праці після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворені згідно з пунктом 2 цієї постанови, затвердження положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій;
здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів Державної служби з питань праці згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням міжрегіональних територіальних органів Державної служби з питань праці згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Державну службу з питань праці;
міжрегіональні територіальні органи Державної служби з питань праці, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, виконують завдання і функції територіальних органів Державної служби з питань праці, які ліквідуються згідно з пунктом 1, а саме: Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці - завдання і функції Управління Держпраці у Кіровоградській області, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Головного управління Держпраці у Запорізькій області.
Крім того, згідно з пунктом 5 Постанови № 14 Державній службі з питань праці вирішено забезпечити передачу майна територіальних органів Державної служби з питань праці, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, міжрегіональним територіальним органам Державної служби з питань праці, утвореним згідно з пунктом 2 цієї постанови.
На виконання цієї постанови Уряду, Державна служба з питань праці видала наказ від 17 січня 2022 року за № 22 «Про ліквідацію Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області».
Наказом Держпраці від 23.09.2022 №167 "Про утворення Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці" утворено як юридичну особу публічного права Південно-Східного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.
Державною службою України з питань праці видано наказ від 02.12.2022 року №232 "Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій", яким вирішено погодитись із пропозицією Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 02.12.2022 №ПС/1/13-ЦА-22 щодо можливості забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій, визначених Положенням про Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, затвердженим наказом Державної служби України з питань праці від 23.09.2022 № 167, та іншими нормативно-правовими актами, з 05 грудня 2022 року. Цим же наказом визначено Управлінню Держпраці у Кіровоградській області, Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області та Головному управлінню Держпраці у Запорізькій області припинити з 05 грудня 2022 року здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах.
Також суд вказує, що у Постанові № 14 як у розпорядчому акті органу державної влади, не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій Державної служби з питань праці або передачі їх іншим органам виконавчої влади. Натомість передбачено об`єднання (злиття) кількох територіальних органів з питань праці, що припиняються, в новий (міжрегіональний) територіальний орган з питань праці, повноваження якого поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць (областей).
Отже, виходячи з вищезазначених висновків Верховного Суду та аналізу змісту Постанови Кабінету Міністрів України від 12 січня 2022 року № 14 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці», наказу Державної служби України з питань праці «Про можливість забезпечення здійснення повноважень та виконання функцій» від 02.12.2022 року №232, суд приходить до висновку, що не відбулось відмови держави від виконання завдань та функцій Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, оскільки до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці перейшли функції та повноваження щодо реалізації державної політики у відповідній сфері, що виконувалися Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, а також майнові права та обов`язки цієї юридичної особи.
Враховуючи фактичні обставини справи та положення статті 104 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що на підставі вищенаведених розпорядчих актів фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація територіального органу Держпраці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, як юридичної особи публічного права шляхом покладення виконання завдань і функцій Управління Держпраці на Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці та припинення діяльності Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
У постанові Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі № 200/3012/21-а зроблено аналогічний висновок при дослідженні питання щодо ліквідації державного органу та сформовано правову позицію щодо визначення реорганізації територіального органу Держпраці.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX були внесені зміни та доповнення до Закону України «Про державну службу», зокрема, відповідно до положень статті 83 Закону України «Про державну службу» (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX , що діє з 25 вересня 2019 року) державна служба припиняється:
1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);
2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);
3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);
4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону);
5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);
6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);
7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;
8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади»;
9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).
Частиною першою статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23 лютого 2021 року № 1285-IX, який набрав чинності 06 березня 2021 року, частину третю статті 87 Закону України «Про державну службу» викладено в наступній редакції: « 3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду».
Вказана редакція частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» діяла на момент попередження позивача про наступне звільнення - 10.08.2023 року та на момент видачі оскаржуваного наказу та звільнення позивача - 18.09.2023 року № 122-к.
Водночас за змістом частини п`ятої статті 22 і пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-IX), у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
З наведеного слідує, що частина третя статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23 лютого 2021 року № 1285-IX, передбачала обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону пропонувати державному службовцю відповідну посаду.
Судом установлено, що 11.05.2023 року відповідач вручив позивачу попередження про наступне звільнення відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу. При отриманні такого попередження позивач просив відповідача надати перелік всіх вакантних посад в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, які є рівнозначними тій, яку займав позивач, а також нижчих посад державної служби з зазначенням їх кваліфікаційних вимог.
Одночасно з попередженням про наступне звільнення відповідач вручив позивачу лист №ДН/1/1073-ЦА-22 від 09.05.2023 року, в якому зазначив, що у разі згоди позивача обійняти одну з вакантних посад державної служби в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, які відповідають його підготовці та професійній компетенції, він може звернутися до керівника третьої особи з заявою про призначення у період дії воєнного стану без конкурсного відбору в порядку Закону №389-VIII. У зв`язку з тим, що відповідач надав позивачу разом з листом №ДН/1/1073-ЦА-22 від 09.05.2023 року неповний перелік вакантних посад державної служби у Південно-східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, до того ж без зазначення категорії державної служби, що відповідають цим посадам, представником позивача було направлено на адресу третьої особи адвокатський запит № 11.05.1-23 від 11.05.2023 року.
Як вбачається з наданого Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці переліку наявних вакантних посад державної служби у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці станом на 11.05.2023 року, відповідач запропонував позивачу не всі наявні вакантні посади державної служби в Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, які відповідають його підготовці та професійній компетенції (відповідач запропонував позивачу лише 5 вакантних посад, в той час як вакантними були більше 100 посад, шо відповідали кваліфікації та досвіду позивача.
Так, як вже було зазначено судом вище, до листа голови комісії з ліквідації Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Оксани Дудки від 09.05.2023 року №ДН/1/1073-ЦА-22 долучено Попередження про наступне звільнення на 1 арк. в 2 прим. та Перелік вакантних посад державної служби у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці на 1 арк. в 1 прим.
Відповідно до Додатку до листа від 09.05.2023 року №ДН/1/1073-ЦА-22 у Переліку вакантних посад державної служби у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці були наявні наступні посади:
1. заступник начальника відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці;
2. головний державний інспектор відділу з питань безпеки праці центрального регіону управління інспекційної діяльності у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці;
3. головний державний інспектор відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці;
4. головний державний інспектор відділу з питань безпеки праці західного регіону управління інспекційної діяльності у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці;
5. провідний державний інспектор відділу з питань безпеки праці східного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
Позивач 17.05.2023 року повідомив відповідача та третю особу, що він надав згоду обійняти посаду головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. У зв`язку з цим позивач 17.05.2023 року направив третій особі відповідну заяву про призначення на посаду головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з 01.06.2023 року з документами, які зазначалися в листі Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 15.05.2023 року.
При цьому, відповідно до штатного розпису на 2023 рік Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, що діє станом на 11.05.2023 року та Переліку наявних вакантних посад державної служби у Південно-Східному міжрегіональному управлінні Державної служби з питань праці, які були надані третьою особою разом із листом від 15.05.2023 року представнику позивача адвокату Ользі Лисковській на її адвокатський запит від 11.05.2023 року №11.05.1-23 посада як головного державного інспектора відділу з питань безпеки праці південного регіону управління інспекційної діяльності у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці була наявна.
Тому у даному випадку суд вважає, що відповідач не виконав належним чином обов`язок по працевлаштуванню позивача, що передбачений ч. 3 ст. 87 Закону України Про державну службу. Недотримання відповідачем наведених вище вимог Закону України Про державну службу, зокрема ч. 3 ст. 87, що проявилося у невиконанні зобов`язання щодо пропонування позивачу всіх вакантних посад державної служби в державному органі, якому передані повноваження та функції Головного управління Державної служби з питань праці у Дніпропетровській області, є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, яке впливає на остаточний її результат, яким є спірний наказ про звільнення позивача.
Суд зазначає, що положення частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» від 23 лютого 2021 року № 1285-IX у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону (зокрема статті 22) треба розуміти так, що в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення державного службовця у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення/ керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.
Водночас приписи частини п`ятої статті 22 Закону України «Про державну службу» дозволяють здійснити цю процедуру без обов`язкового проведення конкурсу.
Враховуючи вищенаведене, наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 09.06.2023 року № 28-к Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 є протиправним та таким, який слід скасувати.
Згідно із статтею 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі- КЗпП України), У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині 1 статті 235, статті 240-1 КЗпП України, тому встановивши, що звільнення відбулось із порушенням встановленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Вважаючи на те, що звільнення позивача відбулось із порушенням процедури звільнення, позивач, в силу вимог частини 1 статті 235 КЗпП України підлягає поновленню на попередній роботі, а саме, на посаді посаді начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними і спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
Отже, являються обґрунтованими доводи позивача в частині щодо протиправності звільнення позивача з посади з 09.06.2023 року.
Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» задовольняючи позовні вимоги про поновлення на публічній службі, суд повинен визнати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень повністю або частково та скасувати акт індивідуальної дії повністю або ту його частину, яка стосується позивача, з моменту прийняття акта та обов`язково вказати дату, з якої особу поновлено на посаді.
Також, відповідно до ст. 241-1 КЗпП України, строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця. Строк, обчислюваний тижнями, закінчується у відповідний день тижня. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.
Згідно з пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 днем звільнення вважається останній день роботи.
Із матеріалів справи слідує, що позивач звільнений наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 09.06.2023 № 28-К Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з 12.06.2023 року.
Суд зазначає, що 12.06.2023 року є останнім робочим днем ОСОБА_1 отже, такий підлягає поновленню з наступного робочого дня, тобто з 13.06.2023 року.
Поновлюючи позивача на посаді, суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Водночас рішення суду в цій частині необхідно звернути до негайного виконання в силу приписів ч. 7 ст. 235 КЗпП України та п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України.
Надаючи оцінку позовним вимогам щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Згідно з абз. 5 п. 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Вирішуючи питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та періоду такого стягнення, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 було затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100), який застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати (п.п. «л» п.1 Порядку №100).
Відповідно до п.2 Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Відповідно до п.5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз.1 п.8 Порядку №100).
З наявної у матеріалах справи довідки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №25 від 20.06.2023 року убачається, що середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 580 грн., а середньомісячна 12 470 грн.
Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Відповідно до абз.1 п.8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Отже, розрахунок суми середнього заробітку, який підлягає стягненню за час вимушеного прогулу судом здійснено наступним чином: ОСОБА_1 звільнений з посади 12.06.2023 року. Останній день роботи є днем звільнення. Період вимушеного прогулу складає 163 робочих дня, за період з 13.06.2023 року по 05.02.2024 року (дата прийняття судом рішення). Середньоденна заробітна плата 580 грн/день х 163 день вимушеного прогулу = 94 540 грн.
З урахуванням висновків про протиправність оспорюваних наказів та наявності підстав для поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.06.2023 року по день прийняття рішення у цій справі в розмірі 94 540 грн.
При цьому з вказаної суми відповідачем має бути відраховано податки та обов`язкові платежі.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 15.02.2019 у справі №826/6583/14, суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
За наведених обставин підлягає задоволенню вимога в частині стягнення з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення позивача і до дня винесення судом рішення про поновлення позивача на службі в розмірі 94 540 грн., з якої підлягають відрахуванню обов`язкові податки та збори.
При цьому, з урахуванням вимог п. 2 ст. 1 ст. 371 КАС України, рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за один місць в сумі 12 470 грн. підлягає негайному виконанню.
За змістом частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши надані ними докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити.
Позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI.
Оскільки позивачем не надано доказів понесення ним інших судових витрат судові витрати присудженню не підлягають.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5500 грн. та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, суд враховує таке.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду подано копію договору №01/05/23 від 01.05.2023 року про надання правової допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю відносно адвоката Лісковської Ольги Анатоліївни від 19.08.2022 року (серія ДП №5484); копію акту приймання-передачі наданих послуг від 20.06.2023 року як Додаток до договору про надання правової допомоги №01/05/23 від 01.05.2023 року на загальну суму 5500 грн. та копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 11.05.2023 року (серія АЕ №1198804).
Суд також вважає за необхідне врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 04.02.2020 року (№ провадження К/9901/95/200), відповідно до якої (п.23) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Так, суд зауважує, що з урахуванням предмету позову, зазначена справа є справою незначної складності. Також, суд зауважує, що по вказаній категорії справ є значна кількість усталеної судової практики, що вказує на можливість використання адвокатом у своїй діяльності раніше напрацьованих матеріалів та шаблонних документів, які застосовуються при розгляді судових справ даної категорії.
До того ж, розгляд даної справи відбувся в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.
При цьому, клопотання про долучення доказів та додаткових пояснень представника позивача адвоката Лісковської О.А. (надійшло до суду 17.08.2023 року), в якому представник позивача просила долучити до матеріалів справи акт приймання-передачі наданих послуг від 02.08.2023 року на суму 2000 грн. судом до уваги не береться, оскільки не містить особистого підпису адвоката Лісковської О.А.
З огляду на вищевикладене, враховуючи співмірність заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, внаслідок якого сталось порушення прав позивача, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 2500 грн.
З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про часткове задоволення клопотання представника позивача про розподіл судових витрат.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн. підлягають стягненню з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з 13.06.2023 року.
Стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.06.2023 року по 05.02.2024 року включно в сумі 94 540 грн (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот сорок гривень), з відрахуванням при його виплаті податків та інших загальнообов`язкових платежів.
На підставі положень п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на державній службі на посаді начальника відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 12 470 грн. (дванадцять тисяч чотириста сімдесят гривень), з відрахуванням при її виплаті податків та інших загальнообов`язкових платежів.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник