Справа № 200/582/24
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року Справа№200/582/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

31 січня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 30 січня 2024 року, в якому позивач просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови у наданні допомоги на поховання ОСОБА_1 відповідно до заяви № 22234, здійснити виплати відповідно до ст. 53 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області надати допомогу ОСОБА_1 на поховання ОСОБА_2 , здійснити виплати відповідно до ст. 53 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

31 січня 2024 року суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Позивач усунула недоліки позовної заяви.

02 лютого 2024 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував у відповідача докази.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі учасники справи повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).

Як на час відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду цієї справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 05 лютого 2024 року № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 18 грудня 2023 року вона звернулася до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про оформлення допомоги на поховання за померлу мати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі ст. 53 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

26 грудня 2023 року за наслідками розгляду заяви від 18 грудня 2023 року ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення № 84, яким позивачу відмовлено у виплаті допомоги на поховання.

Рішення обґрунтовано тим, що за результатами розгляду поданих документів та даних електронної пенсійної справи ОСОБА_2 , пенсійний орган встановив, що відповідно до даних електронної пенсійної справи прізвище одержувача пенсійних виплат « ОСОБА_4 », а за даними свідоцтва про смерть прізвище померлої « ОСОБА_5 », у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати померлу особу.

Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Донецькій області, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Позивач покликалася на ст. 53 Закону № 1058 і стверджувала, що як особа, яка здійснила поховання померлого, має право на отримання допомоги на його поховання в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Зазначила, що при зверненні до пенсійного органу виконала всі вимоги, передбачені п. 5.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Позивач доводила, що перевірка достовірності інформації для отримання пенсійних виплат покладається на пенсійний орган, сумніви останнього щодо невідповідності даних електронної пенсійної справи даним з Державного реєстру актів цивільного стану громадян самі по собі не можуть бути підставою для відмови у виплаті допомоги на поховання.

Просила задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву. Доводив, що рішення про відмову у виплаті позивачу допомоги на поховання є правомірним, під час його прийняття пенсійний орган діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Зазначив, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області з дислокацією в м. Маріуполі та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058. Виплата пенсії проведена по 28.02.2022.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції з тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 м. Маріуполь віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією територій України з 05 березня 2022 року.

За період з 01 березня 2022 року по 31 серпня 2022 року нарахування пенсійних коштів ОСОБА_2 проводилось шляхом включення до сформованої відомості через поштове відділення 87516 м. Маріуполя, які передавались для виплати до виплатних об`єктів акціонерного товариства «Укрпошта».

З 01 вересня 2022 року виплата пенсії автоматично припинена у зв`язку з неотриманням пенсіонером призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058.

Разом з цим відповідач зазначив, що пенсійна справа знята з обліку з 01 квітня 2022 року у зв`язку зі смертю пенсіонера 29 березня 2022 року на підставі протоколу звірки ДРАЦС та ППВП від 01 січня 2024 року.

Відповідач покликався на ст. 53 Закону № 1058, згідно з якою у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті, а також на п. 5.1 Порядку № 5.1, відповідно до якого особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 8), свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382) або довідку про смерть пенсіонера.

Зазначив, що згідно з даними ІКІС ПФУ: Підсистеми «Звернення» 18 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася з заявою № 22284 щодо виплати допомоги на поховання.

За результатами розгляду поданих документів та співставлення з даними електронної пенсійної справи померлої ОСОБА_2 встановлені розбіжності у прізвищі померлої, а саме: за даними електронної пенсійної справи значиться « ОСОБА_4 », за даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане повторно 16 грудня 2023 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) значиться «Букрєєва», у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати померлу особу.

Враховуючи викладене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у виплаті допомоги на поховання згідно з заявою від 18 грудня 2023 року № 22284.

Відповідач вважає, що, виходячи з суті заявлених позивачем вимог, вона порушує питання про встановлення юридичного факту належності документа свідоцтва про смерть спадкодавцю, а тому цей спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

З приводу визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Донецькій області відповідач зауважив, що сутність спору полягає у встановленні факту правильності/помилковості зазначеного в свідоцтві про смерть прізвища спадкодавця.

За твердженням відповідача, при усуненні цього недоліку документів публічно-правового спору між ГУ ПФУ в Донецькій області та позивачем не існуватиме.

Відповідач вважає, що в даному випадку не пенсійний орган, а саме позивач допускає бездіяльність, яка виявляється у відмові встановлювати факт належності документа.

Відповідач покликався на ст. 58 Закону № 1058 і доводив, що призначення та виплата допомоги на поховання належить до дискреційних повноважень пенсійного органу, а суд не може втручатися в реалізацію цих повноважень.

Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України № НОМЕР_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 27 травня 2022 року.

Внаслідок широкомасштабної військової агресії російської федерації проти України позивач була вимушена залишити місце свого постійного проживання та набула статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено відповідною довідкою від 30 травня 2022 року № 3002-.

Фактичне місце проживання/перебування позивача після переміщення: АДРЕСА_2 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368) зареєстроване як юридична особа, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР) внесений відповідний запис.

18 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про виплату допомоги на поховання, яка зареєстрована за № 22284.

В цій заяві позивач просила виплатити допомогу на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_2 .

Як свідчить розписка-повідомлення, разом з заявою від 18 грудня 2023 року, яка зареєстрована за № 22284, позивач надала свій паспорт громадянина України № НОМЕР_3 та картку платника податків, довідку про реєстрацію її місця проживання, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , витяг з Державного реєстру актів цивільного стажу про смерть для отримання допомоги на поховання від 16 грудня 2023 року № 4, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року у справі № 753/22137/23 про встановлення факту смерті ОСОБА_2

26 грудня 2023 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 18 грудня 2023 року, яка зареєстрована за № 22284, та поданих разом з нею документів ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення П/С № 84 «Про відмову у оформленні та виплаті допомоги на поховання гр. ОСОБА_1 » (від 26 грудня 2023 року № 18821/05-18).

В обґрунтування цього рішення пенсійний орган покликався на норми ст. 53 Закону № 1058 та п. 5.1 Порядку № 22-1 і зазначив, що за результатами розгляду поданих документів та даних електронної пенсійної справи померлої ОСОБА_2 встановлено, що відповідно до даних електронної пенсійної справи прізвище одержувача пенсійних виплат « ОСОБА_4 », а за даними свідоцтва про смерть, яке видано повторно 16 грудня 2023 року та запис поновлено Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрайонного управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії НОМЕР_2 , прізвище померлої « ОСОБА_5 », у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати особу.

Враховуючи викладене, ГУ ПФУ в Донецькій області вирішило відмовити ОСОБА_1 у виплаті допомоги на поховання згідно з її заявою від 18 грудня 2023 року № 22284.

Інших підстав для відмови позивачу у виплаті допомоги на поховання пенсійний орган не навів.

Разом із супровідним листом від 28 грудня 2023 року № 2600-0207-8/256305 ГУ ПФУ в Донецькій області надіслало рішення від 26 грудня 2023 року № 84 на адресу позивача.

Надані сторонами письмові докази свідчать про таке.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого повторно Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 червня 2022 року, мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_7 .

13 липня 1977 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ; прізвище дружини після укладання шлюбу ОСОБА_5 , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 17 грудня 2022 року № 8.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року у справі № 753/22137/23 (провадження № 2-о/753/849/23), яке набрало законної сили, задоволена заява ОСОБА_1 та встановлено факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Маріуполі Донецької області.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане Дарницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16 грудня 2022 року, 16 грудня 2023 року Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) склав актовий запис № 53 про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Маріуполі, Донецької області, Україна.

В свідоцтві зазначено, що воно видано повторно, а актовий запис про смерть поновлено.

Таким чином, згідно з документами, що були предметом розгляду пенсійного органу, а в подальшому суду, громадянка України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 02 лютого 2024 року, серед іншого, суд витребував у відповідача пенсійну справу (копію матеріалів електронної пенсійної справи) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з усіма наявними в ній матеріалами; відомості ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період з березня 2022 року по грудень 2023 року включно; у разі якщо нарахування та виплата пенсії припинені повідомити дату припинення нарахування і виплати пенсії та підстави для цього.

В повному обсязі витребувані докази відповідач суду не надав.

У відзиві на позовну заяву ГУ ПФУ в Донецькій області зазначило, що м. Маріуполь є територією України, яка тимчасово окупована російською федерацією. Доступ до приміщення сервісного центру ГУ ПФУ в Донецькій області з дислокацією в м. Маріуполі, де знаходяться паперові справи пенсіонерів Маріупольської територіальної громади, на даний час відсутній, а тому надати копію паспортного документа ОСОБА_2 з пенсійної справи пенсійний орган не має можливості.

При цьому ГУ ПФУ в Донецькій області не заперечує той факт, що за життя ОСОБА_3 перебувала на обліку в цьому пенсійному органі та отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону № 1058.

Відповідач надав витяг ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03 жовтня 1983 року була призначена пенсія за віком (особовий рахунок № НОМЕР_6 ).

Виплата пенсії проводилась через відділення поштового зв`язку 87516 (м. Маріуполь, Донецька обл.).

В період з 01 березня 2022 року по 31 серпня 2022 року пенсійний орган проводив нарахування пенсії для її виплати ОСОБА_2 через відділення поштового зв`язку 87516, проте фактично пенсія виплачена не була, а в електронній пенсійній справі зафіксована неоплата за цей період. Починаючи з 01 вересня 2024 року пенсійний орган рахування пенсії не проводив.

Відомості ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії містять інформацію про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що отримав відомості про смерть пенсіонера 01 січня 2024 року внаслідок обміну інформацією на підставі протоколу звірки між ДРАЦС та ППВП.

Будь-які інші матеріали пенсійної справи (електронної пенсійної справи) ОСОБА_3 відповідач суду не надав, також відповідач не надав суду доданий до заяви позивач від 18 грудня 2023 року витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, а тому справа розглянута по суті за наявними у ній матеріалами.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 1058 у солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду.

До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.

Згідно зі ст. 53 Закону № 1058 у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Звернення за допомогою на поховання регламентовано нормами розділу V Порядку № 22-1.

Відповідно до п. 5.1 Порядку № 22-1 особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 8), свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382) або довідку про смерть пенсіонера. У разі реєстрації смерті за межами України подається свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави.

Згідно з п. 5.2 Порядку № 22-1 заява про виплату допомоги на поховання та необхідні документи працівником структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, приймаються у порядку, передбаченому п. 4.2 розділу IV цього Порядку, та засобами програмного забезпечення передаються для опрацювання до структурного підрозділу з питань виплати пенсій органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Інформація про виплату допомоги на поховання додається до електронної пенсійної справи померлого пенсіонера.

Допомога на поховання виплачується в розмірі, визначеному чинним законодавством.

Допомога на поховання не виплачується в разі смерті особи, яка перебувала на повному державному утриманні (крім випадків, коли поховання здійснюється членами сім`ї або іншою особою).

П. 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

[…]

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Сторони визнають той факт, що за життя мати позивача перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону № 1058.

Матеріали електронної пенсійної справи відповідач суду не надав, про причини, що унеможливили їх подання, суд не повідомив.

Пенсійний орган надав суду лише витяг з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії, згідно з яким прізвище особи, яка отримувала пенсію - « ОСОБА_4 ».

Між тим інші персональні дані, які зазначені у витязі з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії та в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 , як то, ім`я, по батькові, дата народження, дата смерті, співпадають.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, що визначено ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування».

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року та «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Суд відзначає, що всі документи на ім`я матері позивача видані компетентними державними органами та заповнені їх посадовими особами, тож позивач не повинна зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на отримання допомоги на поховання своєї померлої матері через розбіжності в написанні її прізвища.

Суд наголошує, що предметом спору у справі не є встановлення факту належності свідоцтва про смерть спадкодавцю, як стверджує відповідач.

Спірні правовідносини виникли внаслідок прийняття ГУ ПФУ в Донецькій області як суб`єктом владних повноважень рішення від 26 грудня 2023 року П/С № 84 «Про відмову у оформленні та виплаті допомоги на поховання гр. ОСОБА_1 ».

Отже, йдеться про наявність між сторонами публічно-правового спору, розгляд якого віднесено до компетенції адміністративного суду.

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача; суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, не позивач має доводити протиправність рішення від 26 грудня 2023 року П/С № 84 «Про відмову у оформленні та виплаті допомоги на поховання гр. ОСОБА_1 », а відповідач повинен довести належними і допустити доказами правомірність цього рішення та його відповідність критеріям, наведеним в ч. 2 ст. 2 КАС.

В обґрунтування свого рішення ГУ ПФУ в Донецькій області покликається на те, що згідно з даними пенсійної справи прізвище пенсіонера « ОСОБА_4 ».

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Формування та ведення пенсійної справи здійснюють посадові особи відповідача.

Відомості щодо прізвища, ім`я, по батькові пенсіонера вносяться на підставі документа, що посвідчує особу, зокрема паспорта громадянина України.

Паспорт громадянина України « ОСОБА_2 ГУ ПФУ в Донецькій області суду не надало, покликаючись на те, що пенсійні справи в паперовому вигляді залишились в м. Маріуполі, який є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Пенсійний орган також не надав суду заяви пенсіонера про призначення (перерахунок) пенсії, картку фізичної особи платника податків чи будь-який інший документ, який би дозволяв пересвідчитись в правильності написання прізвища пенсіонера в пенсійній справі.

Отже, ГУ ПФУ в Донецькій області не підтвердило належними доказами той факт, що правильне написання прізвища пенсіонера саме « ОСОБА_4 », а не « ОСОБА_5 », і що саме в свідоцтві про смерть, а не в матеріалах пенсійної справи допущена помилка під час зазначення прізвища.

Дійсно, те, що пенсійні справи пенсіонерів Маріупольської територіальної громади залишись на тимчасово окупованій російською федерацією території України, унеможливлює їх подання суду.

Водночас відповідальність за зберігання пенсійний справ покладається на органи Пенсійного фонду України, в даному випадку на ГУ ПФУ в Донецькій області. Той факт, що Пенсійний фонду України в особі його територіального органу не забезпечив збереження паперових пенсійних справ в умовах широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України, не здійснив оцифрування їх матеріалів до початку широкомасштабного вторгнення тощо, не може слугувати підставою для покладання додаткового тягаря на громадян України для реалізації ними своїх прав.

Катастрофічні наслідки, до яких призвели дії російсько-терористичних військ в м. Маріуполі, є загальновідомими.

Зокрема, на 50-сесії Ради ООН з прав людини, яка відбулася в Женеві в червні 2022 року, представлена доповідь щодо ситуації в Маріуполі, який після трьох місяців тотальних руйнувань захопили окупаційні війська російської федерації.

За заявою Верховного комісара ООН з прав людини ОСОБА_9 : «З лютого до кінця квітня Маріуполь, ймовірно, був найбільш смертоносним місцем в Україні. Інтенсивність та масштаби бойових дій, руйнувань, загибелі та поранень переконливо свідчать про порушення міжнародного гуманітарного права та грубі порушення міжнародного права».

За висновками доповіді: підтверджено загибель у Маріуполі 1 348 мирних жителів, зокрема 70 дітей, але фактична кількість загиблих у багато разів більша; жителі провели понад місяць в облозі: у підвалах без води, тепла та медичної допомоги; пошкоджено або зруйновано до 90% багатоповерхових будинків, а також до 60% приватних; були пошкоджені чи зруйновані всі лікарні; не було води люди вибігали до криниць або відкритих водосховищ, і по дорозі багато гинуло; у місті велися обстріли з танків та важкої артилерії, використовувалися реактивні системи залпового вогню, реактивні снаряди та завдавалися удари з повітря; багато жителів ще не поховано; місто залишили 350 тисяч людей тощо.

Позивач, яка на момент початку широкомасштабного вторгнення російської федерації проживала в м. Маріуполі, вижила і змогла виїхати на підконтрольну Україні територію, яка в м. Маріуполі втратила мати, вимушена була встановлювати факт її смерті за законодавством України, звертаючись до суду з відповідною заявою, а в подальшому до органів державної реєстрації актів цивільного стану для отримання свідоцтва про смерть, не повинна нести додатковий тягар у вигляді звернення до суду з заявою про встановлення факту належності свідоцтва про смерть її померлій матері для того, щоб реалізувати своє право на отримання допомоги на поховання, лише через наявність розбіжностей в написанні прізвища її матері в свідоцтві про смерть та в пенсійній справі. До того ж, оформлення і заповнення свідоцтва про смерть, формування та заповнення пенсійної справи здійснюють посадові особи державних органів, і позивач на них випливу немає.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Отже, держава в особі її органів, має сприяти людині в реалізації її прав, а не створювати додаткові перешкоди з формальних підстав.

Суд зауважує, що згідно з відомостями ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відзиві на позовну заяв у відповідач зазначив, що отримав відомості про смерть пенсіонера 01 січня 2024 року внаслідок обміну інформацією на підставі протоколу звірки між ДРАЦС та ППВП.

Водночас суд зауважує, що протокол звірки ДРАЦС та ППВП від 01 січня 2024 року ГУ ПФУ в Донецькій області суду не надало, про причини, що унеможливили його подання суд не повідомило. Належні докази, які б свідчили, що внаслідок обміну інформацію з органами державної реєстрації актів цивільного стану пенсійний орган отримав інформацію про смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач суду не надав.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що, незважаючи на різне написання прізвища, решта персональних даних, наведених в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 та в пенсійній справі № 84, (як то ім`я, по батькові, дата народження, дата смерті), в їх сукупності зумовлюють висновок про те, що в них йдеться про одну і ту саму особу ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 і померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Виходячи з цих міркувань, суд дійшов висновку, що відмова пенсійного органу у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання у зв`язку з неможливістю ідентифікувати особу померлої внаслідок різного написання її прізвища в пенсійній справі та в свідоцтві про смерть є проявом надмірного формалізму.

З огляду на встановлені фактичні обставини та зміст правових норм, які регулюють спірні правовідносини, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 26 грудня 2023 року П/С № 84 «Про відмову у оформленні та виплаті допомоги на поховання гр. ОСОБА_1 » підлягає визнанню протиправним.

Висновок суду про протиправність цього рішення ґрунтується на тому, що воно не відповідає критеріям, наведеним у п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 2 КАС та не може вважатися таким, що прийнято добросовісно і розсудливо.

Відмовляючи позивачу у виплаті допомоги на поховання, ГУ ПФУ в Донецькій області не забезпечило всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданих позивачем документів, а також не врахувало всі обставини, що мали значення для прийняття цього рішення.

Оскільки рішення від 26 грудня 2023 року П/С № 84 «Про відмову у оформленні та виплаті допомоги на поховання гр. ОСОБА_1 » є протиправним, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом скасування цього рішення.

Суд зауважує, що правові наслідки для позивача створило саме рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 26 грудня 2023 року П/С № 84 «Про відмову у оформленні та виплаті допомоги на поховання гр. ОСОБА_1 », а не бездіяльність пенсійного органу, тому саме це рішення суд визнав протиправним.

Визнання протиправним рішення відповідача охоплює позовні вимоги в частині визнання протиправною його бездіяльності.

Виходячи з встановлених фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС для повного та ефективного захисту порушеного права позивача належить також застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання за її заявою від 18 грудня 2023 року № 22284.

При обранні способу захисту порушеного права позивача суд виходив з таких міркувань.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Норма ст. 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності не безпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, що прямо передбачено п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС.

За приписами ч. 4 ст. 245 КАС у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зауважує, що, за висновком пенсійного органу, єдина підстава для відмови у виплатити ОСОБА_1 допомоги на поховання її померлої матері це неможливість ідентифікувати особу померлої. Будь-яких інших підстав для відмови позивачу у виплаті допомоги на поховання відповідач не встановив і в оскаржуваному рішенні не навів.

При зверненні до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою від 18 грудня 2023 року про виплату допомоги на поховання ОСОБА_1 виконала вимоги п. 5.1 Порядку № 22-1.

Крім того, норма ст. 53 Закону № 1058 в контексті спірних правовідносин передбачала лише один правомірний варіант поведінки пенсійного органу у разі смерті пенсіонера виплатити особі, яка здійснила його поховання, допомогу на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Отже, покладання на ГУ ПФУ в Донецькій області обов`язку виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання за її заявою від 18 грудня 2023 року, є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача та не призводить до втручання суду у дискреційні повноваження пенсійного органу.

Водночас позовні вимоги в частині покладання на ГУ ПФУ в Донецькій області обов`язку надати допомогу на поховання, не підлягають задоволенню, як такі, що не призводять до ефективного захисту порушеного права позивача.

Оформлення допомоги на поховання передує її виплаті, а тому у разі покладання на пенсійний орган обов`язку виплатити позивачу допомогу на поховання немає необхідності окремо зобов`язувати відповідача надати цю допомогу.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду про часткове задоволення позову не спростовують.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (квитанція від 01 лютого 2024 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивач не надала.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, заявлених позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 13486010, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 26 грудня 2023 року П/С № 84 «Про відмову у оформленні та виплаті допомоги на поховання гр. ОСОБА_1 ».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 допомогу на поховання за її заявою від 18 грудня 2023 року № 22284.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

8. Повне судове рішення складено 22 лютого 2024 року.

Суддя Т.О. Кравченко