Справа № 460/17670/23
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 460/17670/23 пров. № А/857/22978/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючої судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 460/17670/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції Нор У.М.,

час ухвалення рішення 10 листопада 2023 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту ухвали 10 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення ВЧ НОМЕР_1 оформлене витягом з наказу №330 від 07 грудня 2022 року, про призупинення військової служби та виключення його, зі списків особового складу.

Ухвалою суду 26.07.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 19.10.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та надати докази, що підтверджують поважність такого пропуску.

10 листопада 2023 на адресу суду надійшла заява позивача про поновлення строку апеляційного провадження, яка обгрунтована тим, що після повернення з військової служби йому необхідний був час, щоб адаптуватися до мирного, цивільного життя, після нормалізації і адаптації через деякий час він вирішив звернутися до адвоката. Тривалий час у нього не було коштів на правову допомогу, тому, що ВЧ НОМЕР_1 не виплачував йому належне грошове забезпечення після призупинення військової служби. Після повернення з військової частини НОМЕР_1 він лікувався, що зокрема підтверджується виписки епікризом від 17.01.2023. Також ходив на консультації та медичні процедури до приватних лікувальних закладів. Докази звернення до приватних лікарів на лікувальних закладів у нього не збереглися, тому що на той час це йому не було потрібно. Також його активність обмежували численні повітряні тривоги на території Волинської області, протягом яких він шукав безпечне місце і уникав перебування в цей час у людних місцях.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції при винесенні ухвали не взято до уваги та не спростовано те, що перебування позивача на лікуванні в приватних закладах і на самолікуванні як поважних причин пропуску процесуального строку звернення до суду. Суд також не визнав поважною таку наведену позивачем підставу як тривалі повітряні тривоги обмежившись загальним посиланням про те, що воєнний стан не є перешкодою для здійснення правосуддя, не є підставою для зупинення судового процесу. З вищевикладеним погодитися не можемо, оскільки, наприклад, під час повітряної тривоги не працюють відділення поштового зв`язку, що робить неможливим відправлення позовної заяви та інших процесуальних документів до суду. В порушення процесуальних- норм судом не проаналізовано та не спростовано у оскажуваному судовому рішенні таких причин пропуску строку звернення до суду як відсутність коштів позивача на правову допомогу та адаптаційний період позивача після звільнення з військової служби.

Просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Оскаржуваний наказ було прийнято 07.12.2022, строк звернення до суду з даною позовною заявою в позивача закінчився 08.01.2023. Згідно з випискою епікриз №86/16 ОСОБА_1 перебував на стаціонарі з 12.01.2023 по 17.01.2023, тобто позивач перебував на стаціонарному лікуванні вже після спливу строку звернення до суду.

Також судом першої інстанції зазначено, що поновлення строків із підстав, пов`язаних із розв`язаною російською федерацією війною, потребують насамперед ті учасники процесуальних відносин, які внаслідок цього вчасно не змогли реалізувати свої процесуальні права. Позивач не зазначив конкретних підстав які впливали на порушення строку звернення до суду (наприклад: збої в роботі поштового відділення, інше). Решта доводів позивача також не свідчить про поважність причин пропуску строку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом унормовано також пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Приписи вищенаведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у ч. 1 ст. 44 КАС України, якою регламентовано, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Також ст. 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Такими процесуальними обов`язками учасників справи визначено, окрім іншого, дотримання встановленого законом строку звернення до суду.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), №31365/96, пункт 36, ECHR 2000-X) зазначив, « що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та мати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями».

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року ЄСПЛ у пункті 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду, відносини стають стабільними.

Положеннями ч. 1 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, ч. 5 ст. 122 КАС України врегульовано, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, за змістом наведених норм, для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як свідчать матеріали справи, що оскаржуваний наказ прийнятий 07 грудня 2022 року №330. Строк звернення до суду з позовною заявою в позивача закінчився 08.01.2023.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що до суду першої інстанції позивач звернувся 21 липня 2023 року, з пропуском встановленого КАС України місячного строку для звернення до суду.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Зокрема, згідно з ч. 7 ст. 161 КАС України до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Щодо поважності пропуску строку звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У заяві про поновлення строку позивачем зазначено підстави для поновлення строку, а саме: після повернення з військової служби йому необхідний був час, щоб адаптуватися до мирного, цивільного життя, після нормалізації і адаптації через деякий час він вирішив звернутися до адвоката. Тривалий час у нього не було коштів на правову допомогу, тому, що ВЧ НОМЕР_1 не виплачував йому належне грошове забезпечення після призупинення військової служби. Після повернення з військової частини НОМЕР_1 він лікувався, що зокрема підтверджується виписки епікризом від 17.01.2023. Також ходив на консультації та медичні процедури до приватних лікувальних закладів. Докази звернення до приватних лікарів на лікувальних закладів у нього не збереглися, тому що на той час це йому не було потрібно. Також його активність обмежували численні повітряні тривоги на території Волинської області, протягом яких він шукав безпечне місце і уникав перебування в цей час у людних місцях.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не додано жодного документу на підтвердження поважності пропуску строку. Зокрема про відсутність коштів на правову допомогу, звернення позивача про безоплатну правову допомогу. Про те, що він перебував на лікуванні.

Також безпідставними є посилання позивача на численні повітряні тривоги на території Волинської області, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, що поновлення строків із підстав, пов`язаних із розв`язаною російською федерацією війною, потребують насамперед ті учасники процесуальних відносин, які внаслідок цього вчасно не змогли реалізувати свої процесуальні права.

Так, як позивачем належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного ним строку звернення до суду, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 122, 123, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 460/17670/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 21.02.2024