Справа № 420/23859/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/23859/23

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

повний текст судового рішення

складено 23.11.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,
при секретарі Абович Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Рева С.Л. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Кісельової Галини Анатоліївни, Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року адвокат Рева С.Л. в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, виклала такі позовні вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Кісельової Галини Анатоліївни Юридичного департаменту Одеської міської ради про відмову у вчинені реєстраційних дій від 07.08.2023 року № 68769378;

- зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Кісельову Галину Анатоліївну Юридичного департаменту Одеської міської ради внести до Державного реєстру прав запис про скасування рішення про відмову у проведені реєстраційних дій від 07.08.2023 року №68769378 та відновити розгляд заяви ОСОБА_1 від 03.08.2023 року №68769378 про реєстрацію права власності на 27/50 частин домоволодіння за АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 07.08.1992 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори та зареєстрованого за №3-7307 та в БТІ в книзі 114-31-460.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивач є власником 27/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 07.08.1992 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори та зареєстрованого за №3-7307, та в БТІ в книзі №114-31-460, і з метою реєстрації свого права власності на цю нерухомість позивач звернувся до державного реєстратора Юридичного Департаменту Одеської міської ради з заявою від 03.08.2023 року №68769378 та надав оригінал договору вказаного дарування від 07.08.1992 року, технічний паспорт на домоволодіння та паспортні документи. Однак рішенням від 07.08.2023 року вказаний державний реєстратор відмовив у вчиненні реєстраційної дії з підстав наявності суперечностей між заявленими та зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, які полягають в тому, що правоустановчий документ позивача містить площу нерухомого майна в розмірі 34,8 кв.м, а в Державному реєстрі речових прав з відкриттям розділу зазначена інша площа в розмірі 50,1 кв.м, та наявна відмітка про самочинно збудовані 60,6 кв.м, що перешкоджає державному реєстратору внести відомості про право власності позивача на частину домоволодіння до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач не погоджується з правомірністю такої відмови та зазначає, що державний реєстратор формально відмовив позивачу у проведені реєстраційної дії, не обґрунтувавши це крім посилань на дані щодо площі. Зазначає також, що в спірному рішенні не наведено ні обґрунтування, ні необхідних дій з боку позивача з метою усунення зазначених реєстратором розбіжностей.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Рева С.Л. в інтересах позивача подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування від 07.08.1992 року за №3-7307 ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар 27/50 (двадцять сім п`ятидесятих) частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку, загальною житловою площею 34,8 кв.м. та надвірних споруд: Б-сарай, В-вбиральня, Г-сарай, Д-веранда, Е-сарай, Ж-душ, І-навіс, К-сарай, Л-вбиральня, 1-7 огородження, I-III мостіння.

03.08.2023 року ОСОБА_1 подав до управління реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради заяву про державну реєстрацію прав за №56488663 на реєстрацію права власності на житловий будинок, реєстраційний номер ОНМ: 101 за адресою: АДРЕСА_1 .

До заяви позивачем додано: договір дарування від 07.08.1992 року за №3 - 7307 посвідчений Державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Пучковою І.А.; технічний паспорт на домоволодіння, паспортні документи.

За результатами опрацювання наданих заявником документів державним реєстратором прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Кісельовою Г.А. прийнято рішення про відмову у вчинені реєстраційних дій від 07.08.2023 року №68769378, яке є предметом оскарження у даній справі.

Мотивувальна частина спірного рішення, крім посилань на положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, містить обґрунтування наступного змісту: «Відповідно до сформованих відомостей за результатом пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 відкрито розділ із зазначенням житлової площі - 50.1 кв.м., що суперечить відомостям договору дарування, а також наявна відмітка на самочинно збудованих 60.6 кв.м..

Колегія суддів погоджується з обсягом нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, який було застосовано судом першої інстанції при вирішенні цього спору.

Так, як вірно зазначив суд першої інстанції, до спірних правовідносин підлягають застосуванню нижченаведені положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року за №1127 (далі - Порядок №1127).

Частиною 3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, крім іншого: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

При цьому, згідно з ч.4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до ст.24 Закону підставами для відмови в державній реєстрації є: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці).

Так, ч.2 ст.24 Закону передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Аналогічна норма міститься у п.23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, та кореспондується з вимогами до оформлення рішень державним реєстраторами прав на нерухоме майно, які затверджені Наказом Міністерства Юстиції України від 21.11.2016 року №3276/5.

Пунктами 6 та 7 Порядку №1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.

Відповідно до абзацу 2 п.12 Порядку №1127 під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

Відповідно до вказаних вимог, рішення державного реєстратора містить відомості, зокрема, вичерпний та обґрунтований перелік обставин, які стали передумовою для зупинення розгляду заяви, відмови у проведенні реєстраційних дій (у разі прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, відмови у проведенні реєстраційних дій).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Як вірно виснував суд першої інстанції, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов`язує державного реєстратора перевіряти документи та/або відомості подані для державної реєстрації на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації.

У відповідності до ст.11 цього ж Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з п.18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції погодився з правомірністю спірного рішення, зазначивши, що наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно вказаного об`єкту нерухомості відомості про його площу у порівнянні із наданим позивачем правоустановчим документом (договір дарування від 07.08.1992 року), свідчать про наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, що є належною підставою для прийняття спірного рішення.

Також суд першої інстанції погодився з доводами державного реєстратора стосовно наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про арешт майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ№933833, виданий 22.05.2009 року, як самостійної підстави для відмови у проведенні державної реєстрації.

Викладена в апеляційній скарзі позиція апелянта зводиться до того, шо оскільки право позивача виникло до 01.01.2013 року, то державний реєстратор мав би зробити запит до відповідних органів, в тому числі й в БТІ щодо розбіжностей у площі вказаного нерухомого майна, але державний реєстратор одразу неправомірно відмовив у проведенні державної реєстрації. Апелянт вважає, що державному реєстратору необхідно було прийняти рішення про державну реєстрацію такого права та внести відповідні відомості до Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за позивачем права власності, яке виникло до 01.01.2013 року.

Колегія суддів погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою спірного рішення, а доводи апелянта відхиляє з наступних підстав.

Матеріалами справи доведено, що в ході розгляду заяви ОСОБА_1 державним реєстратором прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Кісельовою Г. А. проведено пошуки в Державному реєстрі прав та реєстрах до 2013 року та встановлено наступне:

- правоустановчий документ (договір дарування від 07.08.1992 року, посвідчений старшим державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори та зареєстрованого за №3-7307, та в БТІ в книзі №114-31-460) містить площу нерухомого майна в розмірі 34,8 кв.м, а в Державному реєстрі речових прав з відкриттям розділу зазначена інша площа - в розмірі 50,1 кв.м, та наявна відмітка про самочинно збудовані 60,6 кв.м;

- у відкритому розділі на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано обтяження (арешт нерухомого майна) за №34462607 на 27 частини на підставі постанови, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.05.2009 року за №AB№933833, виданий II Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Дані обставини згідно п.5 та п.6 ч.1 ст.24 Закону є самостійними підставами для відмови в державній реєстрації прав та для прийняття державним реєстратором відповідного рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Колегія суддів погоджується з позицією державного реєстратора, що без усунення вказаних суперечностей щодо підстав збільшення площі об`єкта нерухомого майна, проведення державної реєстрації прав на підставі поданих позивачем документів є неможливим.

Стосовно посилань апелянта на невиконання державним реєстратором положень п.3 ч.3 ст.10 Закону у вигляді не направлення запитів до відповідних органів, в тому числі й в БТІ щодо розбіжностей площі вказаного нерухомого майна, право на яке виникло у позивача до 01.01.2013 року, то колегія суддів такі посилання відхиляє, оскільки згідно ч.2 ст.24 Закону державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, які передбачені у ч.1 цієї статті, незалежно від дати виникнення прав, щодо яких подано заяву про державну реєстрацію.

Незважаючи на те, що спірне рішення не містить посилань на виявлення в Державному реєстрі речових прав інформації про арешт майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ№933833, виданий 22.05.2009 року, колегія суддів вважає, що даний факт може бути самостійною підставою для відмови в державній реєстрації прав згідно п.6 ч.1 ст.24 Закону, але відсутність посилань на нього у спірному рішенні не призводить до неправомірності спірного рішення і не може бути підставою для його скасування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Рева С.Л. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Повний текст складено та підписано 22 лютого 2024 року.

Головуючий суддя К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька