Справа № 260/2397/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 260/2397/23 пров. № А/857/21472/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 260/2397/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Маєцька Н.Д.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Сумського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі апелянт, відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій просить:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, у розрахунку 100000,00 гривень на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року та січень 2023 року;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, у розрахунку 100000,00 гривень на місяць пропорційно часу його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року та січень 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у Сумському прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) та приймає безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії в межах Сумської області. Під час проходження військової служби позивач виконував бойові завдання безпосередньо на лінії зіткнення з ворогом, безпосередньо перебував в районі ведення дій у період проведення зазначених бойових дій. Позивач вважає, що йому протиправно не нараховано та не виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 за серпень, вересень, листопад 2022 року та січень 2023 року. Таку бездіяльність вважає протиправною та такою, що порушує його права, а тому для їх відновлення звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.10.2023 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) щодо неповного нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 додаткової винагороди збільшеної до 100000,00 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року та січень 2023 року, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Зобов`язано Сумський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, збільшену до 100000,00 грн. за серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року та січень 2023 року, пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, з урахуванням виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідач, ВЧ НОМЕР_1 , оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати його та прийняти нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вважає рішення суду першої інстанції неправомірним та таким, що прийняте внаслідок неповного з`ясування судом обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Апелянт зокрема вказав, що довідка ВЧ НОМЕР_1 від 29.10.2022 №12/1279-22 про участь ОСОБА_1 у забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в межах Сумської області не є належним і допустимим доказом на підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, а тому не може бути взята до уваги для встановлення права військовослужбовців на виплату додаткової винагороди у розмірі 70000 грн.

Звертає увагу суду на те, що таку довідку видано для вирішення соціально-побутових питань за місцем реєстрації. У цій довідці не зазначено підстави для її видачі, зокрема, не міститься будь-яких посилань на бойові розпорядження, накази, журнали ведення бойових дій тощо. Також зміст даної довідки суперечить іншим матеріалам справи, зокрема обставинам, вказаним позивачем щодо періоду перебування у відпустці.

Крім того зазначає, що якщо навіть враховувати цю довідку від 29.10.2022, як доказ участі позивача у бойових діях за спірний період, то така жодним чином не підтверджує безпосередню участь позивача у бойових діях з період з 29.10.2022. При цьому задовольняючи позовні вимоги, суд визнав доведеним факт участі позивача у бойових діях за 30 днів листопада 2022 року.

Крім того, на думку апелянта, позивачем не доведено, що він приймав участь в заходах, що визначені п. 2 Наказу №382-АГ, зокрема виконання бойових (спеціальних завдань) в спірні періоди на лінії бойового зіткнення, під/з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.

Згідно загальновідомих фактів, в період з 24.02.2022 по 04.04.2022 територія м. Суми та Сумської області знаходилися під окупацією збройних сил російської федерації. З 11.04.2022 військовослужбовцями НОМЕР_2 прикордонного загону відновлено контроль на раніше непідконтрольних прикордонних ділянках.

Апелянт вважає, що у матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування у районах у період здійснення зазначених заходів. Оскільки починаючи з квітня 2022 року і досі, особовий склад управління та підрозділів НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України включений до складу оперативно-тактичного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та виконує бойові (спеціальні) завдання командира ОТУ саме у стабілізаційних заходах.

Апелянт зауважив, що відповідно до чинних бойових розпоряджень персонал НОМЕР_2 прикордонного загону досі приймає участь виключно у стабілізаційних заходах, а при ускладненні обстановки визначено прийняття участі в оборонних заходах. Основним завданням НОМЕР_2 прикордонного загону за відповідними розпорядженнями визначено забезпечення національних інтересів на державному кордоні та підтримання правового режиму воєнного стану в прикордонні.

Доводи позивача про те, що підтвердженням його безпосередньої участі у бойових діях є бойові накази (розпорядження), НОМЕР_2 прикордонний загін відхиляє, оскільки сама по собі видача бойового наказу (розпорядження) не є беззаперечним свідченням його виконання військовослужбовцем та безпосередньої участі військовослужбовця ц бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів. Вказані бойові розпорядження не містять інформації про позивача.

Військова частина вважає, що відповідачем доведено дотримання у спірних правовідносинах ним доведено дотримання вимог чинного законодавства, оплата часу військової служби позивача у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 проведена згідно з даними обліку, стосовно якого відсутні об`єктивні дані про неправдивість, недостовірність, спотворення, перекручення чи невідповідність справжнім обставинам фактичної дійсності.

Однак, на думку апелянта, суд першої інстанції ухвалюючи рішення стосовно зобов`язальних вимог повністю проігнорував той факт, що згідно з наказами про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» у відповідні періоди, у які сумська область не включена.

Тобто, з 01.01.2023 по теперішній час відсутня обов`язкова умова для здійснення виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн, яка передбачена Постановою №168, а саме перебування безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів.

27.12.2023 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що апелянт вказав, що в прикордонному загоні відсутня будь-яка інформація про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Таким чином, на думку позивача, відповідач ухилявся від надання витребуваних доказів, не врахувавши той факт, що ним вже було видано довідку, яка підтверджує участь позивача у заходах із забезпечення національної безпеки та оборони.

Вважає, що факт видачі довідки №12/1279-22 від 29.10.2022 свідчить про обізнаність відповідача щодо участі позивача у заходах, безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях, забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів та про безпідставність невиплати позивачу додаткової винагороди.

Крім того, починаючи із квітня 2022 року по січень 2023 року позивач виконував одні і ті ж завдання на одній і ті ж місцевості.

Суд першої інстанції вірно врахував розрахункові листи позивача, з яких чітко можна встановити, що позивач отримував додаткову винагороду у розмірі 30000,00 грн та 70000,00 грн, яка нараховувалася за окремими наказами.

Однак за квітень-липень, жовтень, грудень 2022 року відповідач виплачував позивачу додаткову винагороду до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у діях та заходах визначених у п. 1 Постанови №168, а за серпень, вересень, листопад 2022 року та січень 2023 року з невідомих причин не виплачував.

З позиції позивача, ВЧ НОМЕР_1 взагалі не змогла надати належні пояснення та докази щодо функцій, які виконував військовослужбовець в зоні бойових дій у спірний період з посиланням на відсутність такої інформації. Більше того, не спростувала факту участі позивача у бойових діях, натомість лише заперечувала участь позивача у них.

Бойові розпорядження, на які покликається відповідач взагалі відсутні у матеріалах справи, а тому на думку позивача покликання на такі є безпідставними.

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, згідно з яким Середино-Будська міська територіальна громада відноситься до території активних бойових дій, датою початку яких є 17.05.2022, дата завершення не встановлено.

Відтак, звертає увагу суду на те, що доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є безпідставними та необґрунтованими, а підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з довідкою ВЧ9953 від 29.10.2022, що ОСОБА_1 з 20 березня 2022 року проходить військову службу в військовій частині НОМЕР_1 та приймає безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в межах Сумської області.

З долучених до позовної заяви розрахункових листів, додаткова винагорода у розмірі 70000,00 грн за серпень, вересень та листопад 2022 року, а також за січень 2023 року позивачу не виплачувалася.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вказав, що наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Так, відповідно до п. 2.8 підрозділу 2 розділу 1 такого переліку Середино-Будська міська територіальна громада відноситься до території активних бойових дій. При цьому визначено, що датою початку бойових дій є 17 травня 2022 року, а дата завершення бойових дій не встановлена, тобто такі станом на день розгляду даної справи на такій території ще тривають.

Вказане спростовує твердження відповідача, що у січні 2023 року Сумська область не включена до районів ведення воєнних (бойових) дій. При цьому суд вважає безпідставним посилання ВЧ9953 на наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023 №26, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року №1364 повноваження щодо затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, надано саме Міністерству з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій. Факт перебування позивача у спірні місці безпосередньо в районах здійснення бойових дій підтверджується також виплатою відповідачем передбаченої нормами Постанови №168 додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн, а також виданою ВЧ НОМЕР_1 довідкою №12/1279-22 Вих від 29.10.2022. Більше того, як вбачається із зазначеної довідки позивач з 20 березня 2022 року приймає безпосередню участь у забезпеченні здійсненні заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в межах Сумської області.

З проведеного правового аналізу положень наказів №392 та №628 вбачається, що обов`язки щодо ведення обліку військовослужбовців, які беруть безпосередню участь в бойових діях або інших заходах, що передбачені такими наказами, а також документального оформлення виконуваних ними функцій та завдань, в тому числі для підтвердження їх безпосередньої участі у таких діях, покладено безпосередньо на органи Держприкордонслужби.

В свою чергу жодними законодавчими нормами, що регулюють порядок виплати додаткової винагороди, не встановлено обов`язку військовослужбовця здійснювати документальне оформлення своєї участі у бойових діях або контролювати правильність ведення такого військовою частиною.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідні органи Держприкордонслужби зобов`язані мати відомості щодо завдань та функцій, які виконували військовослужбовці, що перебували у їх складі, на підставі розпоряджень командування. Поряд з цим, в ході розгляду даної адміністративної справи, всупереч положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач у спірні місяці, незважаючи на факт перебування в районі ведення бойових дій, безпосередньої участі у бойових діях не брав суду не надав.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що в жовтні, грудні 2022 року позивач брав участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії протягом повного місяця, за що отримував додаткову винагороду у розмірі 70000,00 грн, однак в серпні, вересні, листопаді 2022 року та січні 2023 року жодного дня. Будь-яких доказів того, що у спірні місяці позивач не перебував у зоні ведення бойових дій, в тому числі внаслідок настання обставин, що передбачені п. 7 наказу №392, або наявності інших обставин, що виключають можливість виплати такому додаткової винагороди, відповідач суду не надав, а про їх наявність не заявляє.

Враховуючи реалії, пов`язані зі збройною агресією російської федерації проти України, головну роль в обороні Української держави, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності відіграють Збройні Сили України та інші військові формування, які своєю мужньою боротьбою здійснюють ефективний захист Української держави та Українського народу. З огляду на що виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти ефективному виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності.

В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії російської федерації. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави.

Суд зазначає, що позивач у складі Державної прикордонної служби України з березня 2022 року виконує свій конституційний обов`язок по захисту Батьківщини, забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в тому числі, шляхом безпосередньої участі у бойових діях, у зв`язку з чим піддається постійному ризику для життя і здоров`я.

Будь-яких відомостей щодо неналежного виконання обов`язків військової служби або наявності інших обставин, що б виключали наявність у такого права на отримання передбаченої законодавством додаткової винагороди, відповідач не заявляє.

Недотримання держави в особі органів Держприкордонслужби законодавчо встановленого порядку обміну інформацією про участь військовослужбовця у бойових діях або здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не може мати негативні наслідки для такого військовослужбовця.

Відтак, на переконання суду, ВЧ НОМЕР_1 , в якій позивач проходив військову службу у спірний період, не повинна формально підходити до виконання своїх повноважень та обов`язків, а її діяльність повинна бути спрямована на належне забезпечення прав військовослужбовців на гарантований Конституцією України та законодавчими нормами соціальний захист.

З огляду на вищенаведене суд вважає заявлені позовні вимоги, що стосуються виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 70000,00 грн., правомірними.

Поряд з цим, суд першої інстанції також зазначає, що положеннями Постанови №168 не передбачено можливості виплати військовослужбовцям як додаткової винагороди 100000,00 грн, так і окремо 30000,00 грн. Так, розмір додаткової винагороди 30000,00 грн збільшується до 100000,00 грн тим з військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Так, суд з наявних в матеріалах справи розрахункових листів встановив, що в спірному періоді позивачу було виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, у розмірі 30000,00 грн. Вказана обставина виключає можливість повторної виплати позивачу за спірний період додаткової винагороди в частині раніше виплачених 30000,00 грн.

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів з такими не погоджується та зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 14 Закону України № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, до особового складу якої входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.

Згідно зі ст. 16 цього Закону умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991, дія якого, в силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 3 цього Закону, поширюється в тому числі на військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 1, 2 ч. 4 ст. 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в п. 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 в абзаці першому пункту 1 постанови №168 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

В решті зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, на час виникнення спірних правовідносин (з 26.09.2022 по 31.12.2022) не змінювався.

При цьому, в постанові від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22, яка набрала законної сили, Верховний Суд дійшов висновку, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість «30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Таким чином, на підставі аналізу наведених норм чинного законодавства України, слідує висновок, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень на місяць є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби, що виплачується їм на період дії воєнного стану та підлягає збільшенню до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу їх безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Така позиція колегії суддів відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.12.2023 у справі №200/193/23.

Водночас реалізація зазначених приписів постанови Кабінету Міністрів України №168 вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди з метою встановлення переліку бойових дій та заходів, передбачених абзацом 1 п. 1 цієї постанови, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах, враховуючи, що Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558, не врегульовувала цих питань.

Про необхідність визначення керівниками відповідних міністерств та державних органів порядку і умов виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №168, вказано і в пункті 21 цієї постанови, доповненому згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793.

Оскільки одночасно з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №168 не було визначено порядку й умов виплати передбаченої нею додаткової винагороди, 17.04.2022 Адміністрація Державної прикордонної служби України надіслала органам Держприкордонслужби лист №21-1215-2022 «Щодо однакового трактування положень» за підписом Голови Державної прикордонної служби України С.Дейнеко, в якому з метою упорядкування обліку особового складу, який має право на збільшення додаткової винагороди до 100000 гривень, були визначені бойові завдання в районах ведення бойових дій, за умови виконання яких військовослужбовцям мала виплачуватися вказана додаткова винагорода.

30.07.2022 Адміністрація Держприкордонслужби, посилаючись на п. 21 постанови №168, видала наказ №392-/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», який був уведений в дію з 01.08.2022.

Пункт 2 цього наказу визначав вичерпний перелік бойових дій і заходів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, виконання яких у відповідні дні давало військовослужбовцю право на збільшення додаткової винагороди до 100000 гривень пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно з підпунктом 7 п. 2 цього наказу до таких заходів віднесено виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу (контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави.

У п. 4 наказу №392-/0/81-22-АГ встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:

1) бойового наказу (бойового розпорядження);

2) журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно-вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад;

3) рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Згідно з п. 5 наказу №392-/0/81-22-АГ для військовослужбовців, відряджених до органів військового управління Держприкордонслужби, окрім документів, зазначених у пункті 4 цього наказу, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, додатково підтверджується довідкою за формою, наведеною у додатку 1 до цього наказу, що видається начальником органу Держприкордонслужби, який веде (вів) бойові дії та до якого для виконання завдань відряджені військовослужбовці, із зазначенням періоду (кількості днів) такої участі (абзац перший пункту 5 наказу).

Для військовослужбовців Держприкордонслужби, які відряджені до органів військового управління (штабів угрупувань військ (сил) або штабів тактичних груп), включених до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, у підпорядкування яких вони передані, безпосередня участь у бойових діях або заходах, передбачених пунктом 2 цього наказу, підтверджується довідкою, виданою керівником відповідного органу військового управління, з відображенням у ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця (абзац другий пункту 5 наказу).

У довідках, передбачених цих пунктом, обов`язково мають зазначатися відомості про підтверджуючі документи, передбачені пунктом 4 цього наказу (абзац третій пункту 5 наказу).

З 01 грудня 2022 року був уведений в дію наказ Адміністрації Держприкордонслужби від 09.12.2022 №628/0/81-22-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168», в якому був дещо змінений перелік бойових дій і заходів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, проте залишився незмінним перелік документів для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців, у тому числі відряджених, у таких бойових діях або заходах.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2023 у справі №200/193/23 вказав, що керуючись ч. 3 ст. 117 Конституції України, Указом Президента України від 03.10.1992 №493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» і Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що подібні накази центрального органу виконавчої влади підлягають обов`язковій державній реєстрації Міністерством юстиції України, оскільки містять норми, що зачіпають права, свободи та законні інтереси осіб і встановлюють організаційно-правовий механізм їх реалізації.

Виходячи з цього, суди мотивовано зазначили про недотримання Адміністрацією Держприкордонслужби зазначених вимог законодавства при прийнятті наказів від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ і від 09.12.2022 №628/0/81-22-АГ, які не пройшли державну реєстрацію в Мін`юсті у встановленому порядку.

Разом з тим, при вирішенні питання про наслідки порушення зазначених вимог суди не врахували обставин фактичного виконання протягом 2022 року, в тому числі й у спірний період, органами Держприкордонслужби наказів Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ і від 09.12.2022 №628/0/81-22-АГ, зокрема, в частині визначення бойових дій та заходів, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №168, а також документування безпосередньої участі військовослужбовців у таких діях і заходах.

У спірний період виключно зазначені накази Адміністрації Держприкордонслужби визначали механізм реалізації постанови Кабінету Міністрів України №168 щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби під час дії воєнного стану, адже наказ Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 №36 «Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.01.2023 за №196/39252) набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовувався з 01.02.2023, тобто не підлягав ретроспективному застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того, документування (фіксація) у спірний період органами Держприкордонслужби безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях і заходах та фактична виплата їм додаткової винагороди до 100000 гривень відповідно до приписів наказів Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ і від 09.12.2022 №628/0/81-22-АГ унеможливлює застосування іншого механізму реалізації постанови Кабінету Міністрів України №168 до правовідносин, що вже відбулися.

За відсутності цих відомчих нормативно-правових актів не здійснювався би облік особового складу, який мав право на збільшену додаткову винагороду, що призвело б до невиплати цієї частини грошового забезпечення військовослужбовцям.

Таким чином, відповідаючи на поставлені перед судом касаційної інстанції питання (пункти 2 і 3 аргументів касаційної скарги), Верховний Суд дійшов висновку про те, що застосуванню для визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, у спірний період підлягають накази Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ і від 09.12.2022 №628/0/81-22-АГ.

Протилежний висновок поставив би питання необхідності повернення вже виплачених на підставі цих наказів сум додаткової винагороди.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право на отримання збільшеної до 100000 грн. додаткової винагороди позивач, як військовослужбовець Збройних Сил, набуває у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби позивач отримує додаткову винагороду в розмірі 30000 грн.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з квітня по липень, у жовтні та грудні 2022 року отримував додаткову винагороду у збільшеному до 100000 гривень розмірі, оскільки брав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

У серпні, вересні, листопаді 2022 року та січні 2023 року отримував таку у розмірі 30000,00 (у вересні 23225,81 грн).

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у цій справі відсутні докази, які б підтвердили безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах введення воєнних (бойових) дій за вищевказаний період.

Суд зазначає, що довідка №1279 від 29.10.2022, на яку посилається позивач, не містить посилань на відомості журналів бойових дій, інформації щодо районів ведення таких воєнних (дій), рапорту (донесення) начальника командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях.

Вказана довідка лише інформує про період участі позивача, а саме з 20.03.2022 по теперішній час у забезпеченні здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в межах Сумської області.

З огляду на вказане, вказана довідка не підтверджує факт безпосередньої участі позивача за оспорюваний період у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.

Суд не погоджується із твердженням позивача з приводу того, що підтвердженням його безпосередньої участі у бойових діях є бойові накази (розпорядження), оскільки сама по собі видача бойового наказу (розпорядження) не є беззаперечним свідченням його виконання військовослужбовцем та безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях.

Суд зазначає, що саме лише покликання позивача на те, що починаючи із квітня 2022 року по січень 2023 року він виконував одні і ті ж завдання в одних і тих районах їх здійснення, не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000,00 грн, яка передбачена пунктом 1 Постанови № 168.

Враховуючи вищезазначене, суд уважає, що право позивача на отримання збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови № 168 у оскаржуваний період не виникало, оскільки інформації, що позивачем у цей період виконувались бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями), та доказів на підтвердження цієї інформації, суду не надано.

За таких обставин, наявними матеріалами справи не підтверджено допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо неповного нарахування та виплати позивачу збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови № 168 у період серпень 2022 року, вересень 2022 року, листопад 2022 року та січень 2023 року.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки позивачем не наведено обґрунтованих доводів щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо неповного нарахування та виплати позивачу збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди відповідно до пункту 1 Постанови № 168 у період з 26.06.2022 по 29.09.2022, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування у цій частині судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі №260/2397/23 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 22 лютого 2024 року