Справа № 400/9607/23
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/9607/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року (суддя Ярощук В.Г., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 28.09.2023) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області про стягнення суддівської винагороди,-

В С Т А Н О В И В:

2 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ТУ ДСА в Миколаївській області, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 115143,60 грн суддівської винагороди за липень 2023 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позов повністю.

На думку апелянта, висновок суду першої інстанції про те, що суддя місцевого суду може бути призваний на військову службу за призовом під час мобілізації виключно добровільно суперечить Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки останній не надає суддям жодних привілеїв щодо призову на військову службу за мобілізацією.

Окрім того апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №990/4/22.

Додатково апелянт звернув увагу суду, що позивачу припинено з 19.07.2022 нарахування суддівської винагороди у зв`язку з мобілізацією на особливий період на підставі наказу від 19.07.2022 за №12ос/г/22, а ні №12/в/к/22. При цьому зауважив, що йому припинено виплату середньомісячного заробітку, а не суддівської винагороди. Жодного наказу про припинення позивачу виплати суддівської винагороди не існує, а тому вона має виплачуватись на підставі норм Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався, що, відповідно до статті 304 КАС України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , відповідно до Указу Президента України від 23.05.2013 №302/2013 призначено строком на п`ять років на посаду судді Свердловського міського суду Луганської області.

Згідно з Указом Президента України від 17.10.2019 №760/2019 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Ленінського районного суду міста Миколаєва.

25.07.2022 підполковник ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 Баштанським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Миколаївської області.

Наказом від 01.03.2022 №6ос/г/22 Ленінського районного суду міста Миколаєва суддю ОСОБА_1 увільнено від роботи у зв`язку із призовом на військову службу.

У зв`язку зі змінами, внесеними до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", головою Ленінського районного суду міста Миколаєва видано наказ від 19.07.2022 №12ос/г/22 "Про припинення виплати середньомісячного заробітку ОСОБА_1 ", яким у наказі від 01.03.22 №6ос/г/22 "Про увільнення судді ОСОБА_1 від робота у зв`язку із призовом на військову службу" слова "і середньомісячного заробітку" виключити. Припинити з 19 липня 2022 року нарахування та виплату середньомісячного заробітку судді Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період. Копію наказу направити в ТУ ДСА України в Миколаївській області до відома та виконання.

У табелі обліку використання робочого часу суддів Ленінського районного суду м. Миколаєва за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 зазначено, що ОСОБА_1 у липні 2023 року не відпрацював жодного дня з причини "М".

За липень 2023 року ОСОБА_1 суддівську винагороду не було виплачено, що зумовило його звернувся до суду з даним адміністративним позовом про стягнення з ТУ ДСА в Миколаївській області на його користь 115143,60 грн. суддівської винагороди за липень 2023 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що судді місцевих судів, які є військовозобов`язаними, підлягають обов`язковому бронюванню та не можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації без вільної згоди. Оскільки позивач у липні 2023 року не здійснював правосуддя внаслідок свого особистого вільного бажання проходити військову службу, суд дійшов висновку про правомірну невиплату йому суддівської винагороди за липень 2023 року.

Поряд з цим, суд висловив позицію про те, виплата судді, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації і отримує грошове забезпечення військовослужбовця, суддівської винагороди, є дискримінацією інших військовослужбовців, за якими не зберігається заробітна плата за місцем їх роботи, і яким виплачується лише грошове забезпечення військовослужбовця.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого перевіряє чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Статтею 135 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі Закон №1402-VIII) установлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Приписами частини другої статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема, в рішеннях від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 №3-рп/2013, а також від 04.12.2018 №11-р/2018.

Так, у рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

Конституційний Суд у своїх рішеннях також послідовно вказував, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, встановлена система гарантій незалежності суддів не є їх особистим привілеєм; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу.

У спірному періоді, про який йдеться у цій справі, позивач 25.02.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації згідно Указу Президента України від 24.02.22 №65/2022. Наказом від 01.03.22 №6ос/г/22 позивач був увільнений від виконання функцій судді у зв`язку із призовом на військову службу.

Так, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022 (далі - Указ №64/2022), на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №64/2022 Про загальну мобілізацію, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України оголошено та проведено загальну мобілізацію.

Між тим, Законом №1402-VIII не врегульовано питання призову суддів на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду та виплати суддівської винагороди. Натомість ці питання урегульовані Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", статтею 119 КЗпП України, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до частин першої, четвертої, чотирнадцятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною другою статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Частина третя статті 119 КЗпП України (в редакції до внесених змін Законом №2352-ІХ) визначала, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Водночас, Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", який набрав чинності 19.07.2022, у частину третю статті 119 КЗпП України слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінити словами "зберігаються місце роботи і посада", тобто з 19.07.2022 законодавцем не передбачена виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У зв`язку з набранням чинності Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ, наказом від 19.07.2022 №12ос/г22 голови Ленінського районного суду міста Миколаєва позивачу припинено виплату середнього заробітку на час його увільнення у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період з 19.07.2022 (а.с. 17).

Водночас позивач вважає, що його права на отримання суддівської винагороди порушені ТУ ДСА у Миколаївській області.

Варто зазначити, що суд, при вирішенні спору у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень відповідно до приписів статті 2 КАС України має, зокрема, перевірити чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до частини першої статті 151 Закону №1402-VIII Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Частинами першою та четвертою статті 148 Закону №1402-VIII визначено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Згідно Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області, затвердженим головою ДСА України 25.09.2015, основним завданням управління є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів Миколаївської області та фінансове забезпечення місцевих загальних судів Миколаївської області з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування. ТУ ДСА України в Миколаївської області здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності ТУ ДСА України в Миколаївській області та місцевих загальних судів Миколаївської області.

Заходи по фінансовому забезпеченню місцевих загальних судів Миколаївської області включають в себе і нарахування та виплату суддівської винагороди.

Так, частиною другою статті 24 Закону №1402-VIII визначено, що голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Нарахування, у тому числі суддівської винагороди суддям, здійснюється на підставі наказів голів суддів, табелів обліку робочого часу, копії яких передаються судами управлінню для виконання.

Отже, ТУ ДСА в Миколаївської області є фактично виконавцем наказів голів суддів і при нарахуванні та виплаті заробітної плати, зокрема, суддівської винагороди суддям управління не є самостійним суб`єктом.

За встановлених обставин цієї справи відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, на підставі наказу голови Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.07.2022 №12ос/г/22 припинено виплату позивачу середнього заробітку на час його увільнення у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період з 19.07.2022.

У той час, законність означеного наказу голови районного суду позивачем не ставиться під сумнів та ним не оскаржується, з огляду на що колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав стверджувати, що ТУ ДСА в Миколаївської області допустило протиправні дії/бездіяльність в частині ненарахування та невиплати позивачу суддівської винагороди у липні 2023 року.

Аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 23.11.2023 у справі №340/5033/22 та від 30 листопада 2023 року у справі №340/5054/22.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції залишено без уваги положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є помилковими, оскільки доводи про їх застосування є недостатніми без оскарження позивачем єдиної підстави для вчинення відповідачем спірної бездіяльності (ненарахування та невиплату суддівської винагороди) - наказу голови Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.07.2022 №12ос/г/22.

Зважаючи на це, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на його користь невиплаченої суддівської винагороди за спірний період.

Проте, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 також з мотивів, наведених у цій постанові.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновків, що вони не містять належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Однак, враховуючи вищевикладене, мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року змінити в його мотивувальній частині, виклавши її в редакції, наведеній у цій постанові.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов