Справа № 320/11396/23
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року м.Київ справа №320/11396/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, про визнання протиправними дій.

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, в якому просить суд:

1. Визнати протиправною відмову Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві, код згідно з , що зареєстроване за адресою: 04116, м.Київ. вул.Шолуденка, 33/19 в поверненні коштів ОСОБА_1 , номер картки платника податків НОМЕР_1 оформлену листом від 13.01.2023 року за вих.№334/6/26-15-24-01-07-07, про повернення безпідставно стягненої суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за скасованою судом вимогою №Ф-10067-17 від 14.05.2019 року в розмірі 21030,90 грн. та відмову у знятті його з податкового обліку шляхом виключення стосовно нього з інформаційних ресурсів відповідача інформації про ФОП та відмову у внесенні зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом виключення з неї будь-якої інформації про недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за заявою ОСОБА_1 , включаючи інформацію про недоїмку за період 2017 - 2020 років у розмірі 37 788,74 грн., куди входить сума 21030,90 грн. за скасованою судом вимогою №Ф-10067-17 від 14.05.2019 року та сума 16 757,84 грн., яку відповідач продовжує обліковувати як недоїмку на час формування відмови викладеної листом від 13.01.2023 року за вих.№334/6/26-15-24-01-07-07;

2.Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві підготувати висновок про повернення з Державного бюджету України ОСОБА_1 , номер картки платника податків НОМЕР_1 , суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які були безпідставно стягнені податковим органом за скасованою судом вимогою №Ф-10067-17 від 14.05.2019 року в розмірі 21030,90 грн з одночасною сплатою нарахованої на цю суму пені, з розрахунку 120% річних облікової ставки Національного банку України та направити такий висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України та виключити з інформаційних ресурсів відповідача інформацію про ФОП ОСОБА_1 шляхом внесення зміни до інтегрованої картки платника податків, виключивши з неї будь-яку інформацію про недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в тому числі - інформацію про недоїмку за період 2017 - 2020 років у розмірі 37 788,74, куди входить сума 21 030,90 грн. за скасованою судом вимогою №Ф-10067-17 від 14.05.2019 року та сума 16 757,84 грн., яку відповідач продовжує обліковувати як недоїмку на час формування відмови викладеної листом від 13.01.2023 року за вих.№334/6/26-15-24-01 -07-07.

Від відповідача надійшов відзив в якому ним було підтверджено скасування податкової вимоги рішенням суду та викладено суперечливі твердження, щодо наявності боргу попри те, що таку вимогу було скасовано судом.

У відповіді на відзив позивач підтримав заявлені вимоги.

Дослідивши обставини справи судом було встановлено наступне.

28 листопада 2001 року позивача було прийнято на облік державною податковою інспекцією у Подільському районі м.Києва як суб`єкт підприємницької діяльності. В 2006 році позивач припинив підприємницьку діяльність, про що повідомив податковий орган.

18 травня 2020 року позивач дізнався про факт наявності виконавчого провадження ВП №612621128 та про арешт коштів боржника відповідно до постанови державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (мКиїв) Харитоненко Катерини Вікторівни.

Вказане виконавче провадження відкрито за вимогою стягувача - Головного управління ДПС у м.Києві за №Ф-10067-17У від 14.05.2019 року

Вважаючи вищезгадану вимогу 14.05.2019 року №Ф-10067-17 про сплату боргу (недоїмки) протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з адміністративним позовом до Окружного адміністративного суду м.Києва.

За результатом розгляду адміністративної справи №640/21975/20 рішенням окружного адміністративного суду м.Києва від 29 листопада 2021 року, яке набрало законної сили 07 листопада 2022 року було визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у м.Києві від 14.05.2019 року №0-10067-17 про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску в сумі 21030,90 грн..

Після одержання вищевказаного судового рішення 14 грудня 2022 року позивач звернувся з письмовою заявою до ДВС Подільського районного відділу ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції з проханням повернути безпідставно стягнену суму виконавчого збору. За результатом розгляду заяви ДВС Подільського районного відділу ДВС у м.Києві інформувала, що подання про повернення цих коштів вже спрямоване до казначейської служби, позивачубуло надіслано постанову закінчення виконавчого провадження від 1З.01.2023 року

Також позивач звернувся із письмовою заявою до Головного управління ДПС у м.Києві з письмовою заявою, в якій просив:

- повернути суму коштів, безпідставно стягнених податковим органом за скасованою судом вимогою №Ф-10067-17 від 14.05.2019 року в сумі 2103,90 грн. з одночасною сплатою нарахованої на цю суму пені, з розрахунку 120% річних облікової ставки Національного банку України.

- здійснити повернення цих коштів шляхом перерахування їх на мій картковий рахунок.

- зняти ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з податкового обліку, тобто виключити з Єдиного банку даних інформацію про ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та внести зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом виключення з неї недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску.

До цієї заяви позивач додав копію рішення окружного адміністративного суду у м.Києві в адміністративній справі №640/21975/20 від 29 листопада 2021 року, яке набрало законної сили 07 листопада 2022 року та копію довідки про банківські реквізити карткового рахунку для повернення коштів.

Однак листом від 13.01.2023 року за вих. №334/6/26-15-24-01-07-07 Головне управління ДПС у м.Києві відмовило у поверненні коштів стягнених за скасованою за рішенням суду вимогою від 14.05.2019 року №Ф-10067-17 про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску в сумі 21030,90 грн.. А також було відмовлено в задоволенні викладеної в заяві вимоги щодо внесення змін чи корегування до інтегрованої картки платника податків шляхом виключення з неї недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску.

В цьому ж листі, на ст. 6 відповідач вказав, що за період з 2017 року по січень 2021 року «було сплачено єдиний внесок в сумі 21030,90 грн. та на момент надання відповіді, обліковується недоїмка в сумі 16757,84 гривень» (цитата із листа). Це не відповідає дійсності, так як ця сума ЄСВ 21030,90 грн. мною не сплачувалась, а безпідставно була стягнена із моєї зарплати за скасованою судовим рішенням вимогою в межах виконавчого провадження, яку позивач просив повернути після набрання судового рішення законної сили.

Правова позиція суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом №2464-УІ (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону №2464-VI).

Пунктами 2 і 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-УІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Спірним у цій справі є питання наявності у позивача статусу платника єдиного внеску відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-УІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за відсутності доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Позивач набув статусу суб`єкта підприємницької діяльності та отримав відповідне свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи у 2001 році, тобто до 01 липня 2004 року - до набрання чинності Законом № 755-ІУ, але не звертався до державного реєстратора з реєстраційною карткою про включення відомостей про нього до ЄДР відповідно до вимог цього Закону.

Отже, до предмета доказування в даній справі входить наявність можливості в особи, яка набула статусу суб`єкта підприємницької діяльності до набрання чинності Законом № 755-ІУ, здійснювати конституційне право на підприємницьку діяльність та отримувати дохід від такої діяльності на законних підставах у разі неподання нею реєстраційної картки відповідно до вимог цього Закону.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.07.2020 року у справі № 260/81/19 дійшла висновку, що суб`єктна ознака статусу ФОП є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиного внеску, а тому дослідження питання про наявність у позивача статусу ФОП має значення як для правильного вирішення справи та прийняття обґрунтованого рішення, так і для формування єдиної правозастосовчої практики. Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно з ч. 2 ст. 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

01 липня 2004 року набрав чинності Закон № 755-ІУ, яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону № 755-ІУ для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надавати цркомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем пршкйвання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно з пунктом 2 розділу УІІІ Прикінцеві положення цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом № 755-ІУ передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац сьомий частини першої статті 1 Закону N 755-ІУ) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП

- абзац дев`ятий частини першої статті 1 Закону № 755-ІУ).

03 березня 2011 року набрав чинності Закон № 2390-УІ, яким було внесено зміни до Закону № 755-ІУ.

Пунктами 2-4 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-УІ було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас, п. 8 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-УІ визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким Чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01 липня 2004 року, визначений пунктом 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-УІ, закінчився 03 березня 2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01 липня 2004 року, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору. Натомість відомості про фізичних осіб-підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-УІ, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб-підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

25 квітня 2014 року набрав чинності Закон України від 25 березня 2014 року №1155-УІІ Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до Єдиного державного реєстру (далі - Закон N 1155-УІІ).

Цим Законом пункт 2 розділу УІІІ Прикінцеві положення Закону N 755-ІУ викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

Основною метою проекту Закону № 1155-УІІ є продовження процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані до 01 липня 2004 року та до цього часу не подали державному реєстратору про себе відомості.

Для досягнення цієї мети Законом № 1155-УІІ внесені зміни до розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2390-УІ щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання, які дозволять проводити включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців до ЄДР.

У рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2012 року у справі Рисовський проти України підкреслено особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (пункт 70).

За практикою ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа Серков проти України, заява № 39766/05, пункт 43).

Статус ФОП є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а корйсЈуєть0 ним на власний розсуд (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 0 К67.2020 року у справі № 260/81/19).

Водночас, зміни у процедуру адміністрування системи державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, запроваджені законами № 2390-УП №1155-УП, не спростовують наведених висновків щодо природи визначення статусу ФОП, а лише визначають регулювання діяльності уповноважених органів у відношенні до фізичних осіб, які мають намір продовжувати здійснювати підприємницьку діяльність, розпочату ними до 01 липня 2004 року, що підтверджується виконанням ними обов`язку подати реєстраційну картку або ж констатації відмови особи від набуття статусу ФОП шляхом неподання реєстраційної картки, що за змістом нормативних приписів мало наслідком відмову в заміні свідоцтва про державну реєстрацію на бланки нового зразка та внесення відмітки до ЄДР про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними. Таким чином, виключалася можливість законного здійснення підприємницької діяльності, а відтак отримання доходу від такої діяльності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01.07.2020 у справі № 260/81/19 також зазначила, що існування нечіткого, суперечливого нормативного регулювання на час виникнення спірних правовідносин порушує принцип правової визначеності.

При цьому, застосовними в цій справі є висновки ЄСПЛ у справі Серков проти України, оскільки принцип найбільш сприятливого тлумачення національного законодавства на користь платників податків так само може бути застосований до платників загальнообов`язкових внесків, у тому числі єдиного внеску.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що 03 червня 2020 року набрав чинності пункт 5 розділу І Закону України від 13 травня 2020 року № 592-ІХ Про внесення змін до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування щодо усунення дискримінації за колом платників (далі - Закон № 592-ІХ), відповідно до положень якого розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464-УІ доповнено пунктом 9-15.

Так, згідно з абзацами першим та другим пункту 9-15 Закону № 2464-УІ (у редакції Закону № 592-ІХ) підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом № 592-ІХ з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання протягом 90 календарних днів з дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, зокрема платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ. Зазначена звітність подається платником виключно у випадку, якщо вона не була подана раніше.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 260/81/19 дійшла висновку, що відсутність офіційного підтвердження у позивача статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом № 755-ІУ, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

З урахуванням визначеного чинним законодавством України суб`єктного складу платників єдиного внеску, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 01.07.2020 року у справі № 260/81/19, суд висновує, що позивач не мав статусу платника єдиного внеску в період з 2017 року, коли відповідачем було розпочато формування стосовно мене недоїмки по сплаті єдиного соціального внеску відповідно до норм чинного законодавства України, не мав такого статусу на час формування відповіді викладеної відповідачем у листі від 13.01.2023 року за вих.№334/6/26-15-24-01-07-07, і не має такого статусу на час звернення до суду із цим позовом. У своєму листі відповідач не заперечує того факту, що «на дату надання відповіді, до ДПІ по ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з Єдиного державного реєстру не надходили відомості щодо включення відомостей про фізичну особу-підприємця» (цитата з листа, ст.3-4).

Таким чином, Відповідач, при нарахуванні боргу зі сплати ЄСВ, діяв і продовжує діяти не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, оскільки ним було протиправно визначено розрахунок недоїмки з єдиного соціального внеску.

Відповідно до ч. З ст.26 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-УІ), суми коштів, безпідставно стягнені податковими органами з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню з рахунків податкового органу в триденний строк з дня прийняття рішення податковими органами або судом про безпідставність їх стягнення з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120% річних облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п.п.5,6 Порядку №6, повернення коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних санкцій та пені, передбачених ПК України, на рахунок 3719.

Повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення.

Щодо вимог про коригування сум, шляхом виключення суми боргу із сплати єдиного внеску із внесенням відповідної інформації до інтегрованої картки платника податків суд зазначає наступне.

Згідно із Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016 року за № 751/28881, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Згідно із главою 2 Розділу II Порядку з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів, зокрема, за напрямами: наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом Платежі до з`ясування.

Розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом Платежі до з`ясування. Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом Платежі до з`ясування здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу III цього Порядку.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом.

Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/9288/18.

Таким чином, відповідач повинен був здійснити коригування особового рахунку шляхом виключення з особового рахунку позивача (інтегрованої картки) платника податків нарахувань зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 2103,90 грн. після скасування судом вимоги №Ф-10067-17 від 14.05.2019 року.

Щодо подвійного оподаткуваннясуд зазначає наступне.

При формуванні відповідачем стосовно позивача недоїмки по сплаті єдиного соціального внеску у статусі ФОП за період з 2017 року по січень 2021 року на загальну суму 37 888,74 грн. не було враховано, що позивач був і є офіційно працевлаштований. Позивач працював в комунальному підприємстві «Автотранспортне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)» (КП «АТП КМДА») та працює в ККО «Київмедтранс», як найманий працівник і страхові внески за нього сплачували і сплачують роботодавці, виконуючи обов`язки податкового агента. Це підтверджується записами в трудовій книжці позивача та довідками про заробітну плату, яка нараховувалась та виплачувалась в цих підприємствах, з якої роботодавцем сплачувались до бюджету відповідні платежі, в тому числі єдиний соціальний внесок.

Відповідно до підпункту 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону

Відповідно до статті 2 Закону №2464-УІ його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-УІ, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами

Згідно з абзацом 1 пункту 1, пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-УІ не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-УІ щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в податкових органах і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 440/2149/19, від 27.11.2019 року у справі № 160/3114/19, від 23.01.2020 року у справі № 480/4656/18, від 18.03.2020 року у справі № 140/1777/19.

Враховуючи, що у період коли позивач був працевлаштований, за який нарахована недоїмка з єдиного внеску, пзивачбув і є найманим працівником і єдиний внесок сплачував роботодавець,-- у відповідача були відсутні підстави для нарахування стосовно позивачанедоїмки з єдиного внеску у мінімальному розмірі за вказаний період у статусі фізичної особи-підприємця.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністратвиний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві, код згідно з , що зареєстроване за адресою: 04116, м.Київ. вул.Шолуденка, 33/19 в поверненні коштів ОСОБА_1 , номер картки платника податків НОМЕР_1 оформлену листом від 13.01.2023 року за вих.№334/6/26-15-24-01-07-07, про повернення безпідставно стягненої суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за скасованою судом вимогою №Ф-10067-17 від 14.05.2019 року в розмірі 21030,90 грн. та відмову у знятті його з податкового обліку шляхом виключення стосовно нього з інформаційних ресурсів відповідача інформації про ФОП та відмову у внесенні зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом виключення з неї будь-якої інформації про недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за заявою ОСОБА_1 , включаючи інформацію про недоїмку за період 2017 - 2020 років у розмірі 37 788,74 грн., куди входить сума 21030,90 грн. за скасованою судом вимогою №Ф-10067-17 від 14.05.2019 року та сума 16 757,84 грн., яку відповідач продовжує обліковувати як недоїмку на час формування відмови викладеної листом від 13.01.2023 року за вих.№334/6/26-15-24-01-07-07;

3.Зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві підготувати висновок про повернення з Державного бюджету України ОСОБА_1 , номер картки платника податків НОМЕР_1 , суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які були безпідставно стягнені податковим органом за скасованою судом вимогою №Ф-10067-17 від 14.05.2019 року в розмірі 21030,90 грн з одночасною сплатою нарахованої на цю суму пені, з розрахунку 120% річних облікової ставки Національного банку України та направити такий висновок для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України та виключити з інформаційних ресурсів відповідача інформацію про ФОП ОСОБА_1 шляхом внесення зміни до інтегрованої картки платника податків, виключивши з неї будь-яку інформацію про недоїмку зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в тому числі - інформацію про недоїмку за період 2017 - 2020 років у розмірі 37 788,74, куди входить сума 21 030,90 грн. за скасованою судом вимогою №Ф-10067-17 від 14.05.2019 року та сума 16 757,84 грн., яку відповідач продовжує обліковувати як недоїмку на час формування відмови викладеної листом від 13.01.2023 року за вих.№334/6/26-15-24-01 -07-07.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві, код згідно з , що зареєстроване за адресою: 04116, м.Київ. вул.Шолуденка, 33/19 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Подільським РВ ГУ ДМС України в місті Києві 14 червня 2016 року, номер картки платника податків НОМЕР_1 , зараєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.