Справа № 400/8123/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/8123/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

05.10.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 29.03.2023 року №03;

зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення та виплату пенсії за віком з 20.03.2023 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 20.03.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішенням від 29.03.2023 року №03 у задоволенні вказаних вимог йому відмовлено. Підставою для прийняття вказаного рішення стала відсутність пенсійної справи та документів органів пенсійного забезпечення російської федерації щодо перебування на обліку та отримання/неотримання пенсії і строків її виплати.

Оспорюючи правомірність та обґрунтованість рішення відповідача, позивач вказує, що ним подано до органу пенсійного фонду всі необхідні документи та вчинено дії для призначення відповідно до закону належної пенсії. При цьому, право громадянина на одержання пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні та одержання матеріалів і справи щодо пенсійного забезпечення, держава в свою чергу зобов`язана гарантувати це конституційне право особи.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним і скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за №03 від 29.03.2023 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.03.2023 року та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог суд відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,6 грн.

Вирішуючи спір по суті та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не отримання пенсійної справи позивача з тимчасово окупованої території не є підставою для відмови у призначенні (поновленні) виплати пенсії, а тому орган пенсійного фонду з метою реалізації права позивача на пенсійне забезпечення зобов`язаний здійснити відповідну перевірку поданих позивачем документів і прийняти обґрунтоване рішення відповідно до норм чинного законодавства.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт, з огляду на приписи Порядку №234 та Порядку №22-1, зазначає, що за відсутності документа про строки виплати пенсії за попереднім місцем проживання, пенсійної справи та за умови воєнного стану, при розгляді заяви позивача про призначення (поновлення) пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при прийнятті рішення діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією і законами України.

Також, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що відомості трудової книжки позивача дають підстави вважати, що пенсія йому призначена та продовжує нараховуватись органами російської федерації, а тому одержання ним пенсії від Держави Україна суперечитиме вимогам чинного законодавства.

Крім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції необґрунтовано залишено поза увагою заборону стосовно використання коштів Пенсійного фонду України на не передбачені цілі, з чим спростовується законність підстав для відшкодування позивачу судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Управління.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянтів, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, згідно паспорту Серії НОМЕР_1 , виданим 1-м відділом Керчинського МУ ГУ України в Криму, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України.

Згідно відповідних відміток у паспорті, позивач з 30.05.2018 року зареєстрований за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

20.03.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою, в якій просив призначити пенсію за віком.

До заяви додано: копію паспорту громадянина України, копію індивідуального податкового номеру, копії трудової книжки, письмові пояснення.

У заяві містяться відмітки про те, що пенсія на іншій підставі позивачу не призначалась, дані про визнання позивача особою з інвалідністю також не зазначені.

У доданих до заяви поясненнях позивач зазначив, що на території Автономної Республіки Крим він проживав з 1991 року по лютий 2013 року. В 2012 році, у зв`язку із отриманням інвалідності, йому нараховувалась відповідна пенсія, яку він отримував до окупації Автономної Республіки Крим російською федерацією та після чого пенсію не переоформлював за власним бажанням, маючи намір переїхати на постійне місце проживання до свого сина у м. Київ. Додав, що вимушений був залишатись в Автономній Республіці Крим в м. Керч до лютого 2023 року, а саме до виникнення можливості продати своє житло. Після чого в лютому 2023 року переїхав до м. Києва на постійне місце проживання та відразу звернувся до Управління пенсійного фонду з метою отримання пенсії.

Вказана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

29.03.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви позивача про призначення пенсії за віком.

Згідно вказаного рішення, підставою для його прийняття стала відсутність пенсійної справи та документів органів пенсійного забезпечення російської федерації щодо перебування на обліку та отримання/не отримання пенсії та строків її виплати.

Не погоджуючись із рішенням органу пенсійного фонду, посилаючись на його неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 зазначеного Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Таким чином, необхідними умовами для призначення пенсії за віком є досягнення особою відповідного віку та наявність відповідного періоду страхового стажу.

Разом з цим, згідно із пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною 1 статті 49 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

За правилами пунктів 4.1, 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Згідно із пунктом 1.5 Порядку №22-1 розгляд заяв, передбачених пунктом 1.1 цього розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації, здійснюється з урахуванням Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року №234.

15.04.2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII, яким визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 15.04.2014 року №1207-VII тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України від 15.04.2014 року №1207-VII для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія тимчасово окупованих російською федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

У статті 4-1 Закону України від 15.04.2014 року №1207-VII передбачено, що цілями державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованій території є, у тому числі, забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб у передбаченому законом обсязі.

Статтею 5 Закону України від 15.04.2014 року №1207-VII також передбачено, що Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Основними напрямами захисту прав і свобод цивільного населення на тимчасово окупованих територіях є, у тому числі, захист основоположних політичних і громадянських, економічних, соціальних, культурних та інших прав і свобод людини.

Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, сприяти їх залученню до процесів утвердження української національної та громадянської ідентичності.

Відповідно до частин, 2, статті 7 Закону України від 15.04.2014 року №1207-VII для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року №234.

У пункті 1 Порядку від 02.07.2014 року №234 передбачено, що цей Порядок визначає механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які (1) проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і (2) не отримують пенсії та соціальні послуги від пенсійного фонду російської федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у російській федерації.

Відповідно до пункту 4 Порядку від 02.07.2014 року №234 територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації.

Виплата пенсії після надходження-пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

На підставі наведених правових норм судом першої інстанції правильно визначено, що обов`язок щодо надсилання запиту про витребування пенсійної справи з органів російської федерації покладається саме на територіальні органи Пенсійного фонду України. З наведеного слідує, що відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у виплаті пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її виплату.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач з 2018 року зареєстрований за місцем проживання в м. Києві, не перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа та органом пенсійного фонду не зазначається неможливість призначення йому заявленої пенсії, а саме пенсії за віком, з урахуванням наявності/відсутності умов, передбачених законодавством України щодо пенсійного забезпечення досягнення особою відповідного віку та наявність відповідного періоду страхового стажу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком є протиправним, підлягає скасуванню, а порушені права та інтереси позивача на соціальне забезпечення підлягають поновленню шляхом зобов`язання Управління повторно розглянути подану заяву про призначення пенсії в установленому законом порядку.

Також, за правилами статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати у разі задоволення позову чи часткового задоволення позовної заяви підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Тому, встановлений судом першої інстанції у цій справі розподіл судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відповідає вказаним нормам адміністративного процесуального законодавства.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв