Справа № 480/13750/21
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 р. Справа № 480/13750/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Кіровоградської обласної прокуратури на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2023, головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 05.12.23 по справі № 480/13750/21

за позовом ОСОБА_1

до Кіровоградської обласної прокуратури

про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/3230/14 про поновлення позивача на посаді за період з 10.07.2020 по 02.02.2022 (включно) в розмірі 621003,1 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач не виконав негайно рішення суду від 09.07.2020 в частині поновлення позивача на посаді, а видав наказ про його поновлення лише 03.02.2022, тому позивач просив суд за цей період стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 позов ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Кіровоградської обласної прокуратури у невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/3230/14 від 09.07.2020.

Стягнуто з Кіровоградської обласної прокуратури (вул. В. Пермська, 4, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/3230/14 від 09.07.2020 про поновлення на посаді ОСОБА_1 , за період з 10.07.2020 по 02.02.2022 (включно), у розмірі 342 394,88 (триста сорок дві тисячі триста дев`яносто чотири) грн 88 (вісімдесят вісім) коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити судове рішення та визначити розмір середнього заробітку який підлягає стягненню з відповідача Кіровоградської обласної прокуратури на користь позивача ОСОБА_1 за час затримки виконання судового рішення по справі № 818/3230/14 протягом 394 робочих днів з 10.07.2020 р. по 02.02.2022 р. у сумі 621003,1грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що періодом, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі є період з 10.07.2020 року (наступний день за датою поновлення позивача на посаді за рішенням суду) по 03.02.2022 року коли його було поновлено на посаді за наказом керівника Кіровоградської обласної прокуратури № 32к.

Позивач вказує, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 року у справі № 818/3230/14 встановлено, що середньоденний заробіток позивача з урахуванням заробітної плати два повністю відпрацьованих перед звільненням місяці, становить 1 576 грн. 15 коп. (одна тисяча п`ятсот сімдесят шість гривен 15 копійок). Зазначене рішення вступило в законну силу, його законність та обґрунтованість підтверджені Верховним Судом України.

Отже, на думку позивача, кількість робочих днів, протягом яких боржником (Кіровоградською обласною прокуратурою) допущена затримка виконання судового рішення , починаючи з 10 липня 2020 року до 2 лютого 2022 року складає 394 робочих дні.

Позивач наголошує, що Сумський окружний адміністративний суд при розгляді справи № 480/13750/21 не прийняв до уваги встановлений Сумським окружним адміністративним судом по справі № 818/3230/14 розмір середньоденного заробітку в розмірі 1 576 грн. 15 коп. (одна тисяча п`ятсот сімдесят шість гривен 15 копійок), та всупереч йому здійснив власні невірні розрахунки та визначив загальний розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню за 394 робочі дні затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, в сумі 342 394, 88 грн.( триста сорок дві тисячі триста дев`яносто чотири гривни вісімдесят вісім копійок). Тим самим судом при розгляді справи № 480/13750/21 допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Як вважає позивач, вказані обставини відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для зміни судового рішення.

Відповідач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає наступне.

У рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі № 818/3230/14 зазначено, що з наявної у матеріалах справи довідки прокуратури Кіровоградської області вбачається, що середньоденна сума заробітної плати позивача на раніше займаній ним посаді становить 549,05 грн, коефіцієнт підвищення становить 2,8707.

Середньоденний заробіток, скоригований на коефіцієнт відповідно до вимог чинного законодавства становить 1 576,16 гривень у період з 10.07.2020 по 11.12.2020. Кількість робочих днів за вказаний період складає 109 робочих днів. Відповідно середній заробіток за період з 10.07.2020 по 11.12.2020 складає 171 801,20 гривень.

Натомість, у період з 12.12.2020 по 02.02.2022 середній заробіток позивача розраховується без застосування коефіцієнта підвищення і складає 155 930,20 грн, із розрахунку 549,05 (середньоденна з/п) х 284 (кількість робочих днів у період з 12.12.2020 по 02.02.2022).

На думку відповідача, судом першої інстанції у період з 12.12.2020 по 02.02.2022 помилково визначено кількість робочих днів, а саме 282 робочих дні. Правильною у вказаному періоді є кількість робочих днів - 284.

Отже, сума середнього заробітку позивача за період з 10.07.2020 по 02.02.2022 складає 327 731,40 грн (171 801,20 + 155 930,20).

Відповідач зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги розрахунок середнього заробітку, зроблений позивачем в заяві про збільшення позовних вимог, оскільки він здійснений всупереч вимог діючих норм Порядку № 100, на час виникнення спірних правовідносин, а саме позивачем помилково застосовано коефіцієнт підвищення до періоду з 10.07.2020 по 02.02.2022. Водночас коефіцієнт підлягає застосуванню тільки у період з 10.07.2020 по 11.12.2020.

З огляду на викладене, Кіровоградська обласна прокуратура вважає вірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у сумі, визначеній позивачем у заяві про збільшення позовних вимог у розмірі 621 003,10 грн. гривень.

Відповідач, також не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав свою апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги Кіровоградська обласна прокуратура посилається на те, що процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто, за наявності волевиявлення особи. Для цього необхідна або заява від особи, яка бажає поновитись на посаді та працювати, або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідач звертає увагу, що позивач з дня винесення Сумським окружним адміністративним судом рішення (09.07.2020) із заявами щодо поновлення на роботі відповідно до судового рішення до Кіровоградської обласної прокуратури взагалі не звертався.

Копія рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у паперовій формі, належним чином засвідчена у встановленому порядку, надійшла на адресу обласної прокуратури лише 29.11.2021.

За таких умов обласна прокуратура не мала об`єктивної можливості виконати рішення суду.

Крім того, відповідач вказує, що на адресу Кіровоградської обласної прокуратури від ОСОБА_1 надходило звернення від 20.07.2020 про негайне добровільне виконання судового рішення лише в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі заробітної плати за один місяць в сумі 23 653,25 гривень (копію звернення долучено до матеріалів справи).

На негайному виконанні судового рішення в частині задоволення інших позовних вимог позивач не наполягав, залишаючи за собою право вимагати їх виконання у межах передбачених законом строків.

Відтак, наказом керівника Кіровоградської обласної прокуратури від 03.02.2022 № 32к скасовано наказ прокурора Кіровоградської області від 21.10.2014 № 528ц про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань прокуратури Кіровоградської області та поновлено останнього на вказаній посаді з 21.10.2014.

Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем у ході розгляду справи не надано жодних належних доказів щодо відмови роботодавця виконувати рішення суду та не наведено фактів його умислу з метою затримки виконання відповідного судового рішення.

З огляду на викладене, на думку відповідача, порушень вимог ст. ст. 235, 236 КЗпП України з боку Кіровоградської обласної прокуратури не вбачається, а відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позовних вимог про виплату позивачеві середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення його на роботі, так як не встановлено обов`язкової ознаки, такої як наявність вини Кіровоградської обласної прокуратури.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом відповідача від 21.10.2014 за №528ц позивача було звільнено з посади, що не заперечується сторонами.

Заробітна плата позивача за два останні місяці перед звільненням у серпні 2014 року складає 5181,60 грн та у вересні 2014 року 7995,70 грн, кількість робочих днів у серпні-вересні 2014 року складає 24 дня, що підтверджується довідкою відповідача № 21-215вих-22 від 10.10.2022.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/3230/14 від 09.07.2020 визнано протиправним та скасовано наказ відповідача, поновлено позивача на посаді прокурора та допущено негайне виконання в цій частині (з.б.а.с.12).

Наказом відповідача від 03.02.2022 за № 32к скасовано наказ відповідача від 21.10.2014 за № 528ц та поновлено позивача на посаді прокурора з 21.10.2014 (а.с.45).

Позивач вважає, що відповідач протиправно своєчасно не виконав рішення суду, яке підлягало негайному виконанню, в частині видання наказу про його поновлення на посаді 10.07.2014, а видав його тільки 03.02.2022, внаслідок чого позивач просить суд стягнути за цей період середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та задовольнив їх частково, шляхом визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення у сумі 342394,88 грн, оскільки відповідач допустив протиправну бездіяльність, в частині зволікання з виконанням рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 129-1 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У аспекті доводів апеляційних скарг необхідно зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово викладав висновки щодо застосування статті 236 КЗпП України стосовно виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

Так, зокрема, у постанові від 21.10.2021 у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави. Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Як зауважив Верховний Суд у справі № 640/19103/19, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Верховний Суд наголосив, що наведені приписи КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, які б вказували на його бажання поновитися на роботі. У підсумку суд касаційної інстанції у справі № 640/19103/19 констатував, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Ця правова позиція щодо застосування приписів статті 236 КЗпП України неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.02.2018 у справі №807/2713/13-а, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 31.07.2019 у справі №813/593/17, від 25.09.2019 у справі №813/4668/16, від 27.11.2019 у справі №802/1183/16-а, від 19.12.2019 у справі №2а-7683/12/1370, від 05.02.2020 у справі №815/1676/18, від 05.03.2020 у справі №280/360/19, від 26.11.2020 у справі №500/2501/19, від 19.04.2021 у справі №826/11861/17, від 24.06.2021 у справі №640/15058/19, від 20.07.2021 у справі №826/3465/18, від 21.10.2021 у справі № 280/5260/19, від 27.01.2022 у справі № 580/5185/20, від 09.11.2022 у справі № 460/600/22 та від 23.03.2023 у справі № 420/8539/21.

Практика Верховного Суду щодо застосування вказаної норми права є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних постановах, є релевантними до обставин цієї справи, тож колегія суддів не бачить підстав для відступу від цих висновків.

Так, рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/3230/14 від 09.07.2020 визнано протиправним та скасовано наказ відповідача, поновлено позивача на посаді прокурора та допущено негайне виконання в цій частині (з.б.а.с.12).

Однак, як встановлено судом першої інстанції, рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/3230/14 від 09.07.2020 в частині поновлення позивача на посаді, виконано 03.02.2022 року шляхом видання наказу відповідача № 32к.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, як вбачається з його мотивувальної частини, дав вірну оцінку обставинам справи та задовільнив позов в цій частині.

Визначаючись щодо періоду затримки виконання рішення суду, такий період необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.

З огляду на встановлені судом обставини, затримка виконання рішення суду становить період з 10.07.2020 року до 02.02.2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду.

Згідно абзацу 3 п. 2 цього Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

За приписами пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коефіцієнт підвищення визначається шляхом ділення тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівнику після підвищення, на тарифну ставку (посадовий оклад), що була встановлена до підвищення.

Так, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі № 818/3230/14 встановлено, що коефіцієнт підвищення становить 2,8707 (з.б.а.с. 12), а тому в силу норми ч. 4 ст. 78 КАС України, дані обставини не доказуються при розгляді даної справи.

Пункт 10 Порядку КМУ № 100 виключено на підставі постанови КМУ № 1213 від 09.12.2020, яка набрала чинності 12.12.2020, а отже вказаний пункт стосовно обчислення середнього заробітку з урахуванням коефіцієнту підвищення підлягає застосуванню у площині спірних правовідносин в обмежених часових рамках, а саме по 11.12.2020, а тому правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення з 12.12.2020 відсутні. До таких же висновків дійшов постановах Верховний Суд у постановах по справах № 460/15639/21 та № 580/5185/20.

Таким чином, за період з 10.07.2020 по 11.12.2020 середній заробіток позивача складає 187562,78 грн, із розрахунку 549,05 (середньоденна з/п) х 2,8707 (коефіцієнт підвищення) х 119 (кількість робочих днів у період з 10.07.2020 по 11.12.2020).

Однак, у період з 12.12.2020 по 02.02.2022 середній заробіток позивача розраховується без застосування коефіцієнта підвищення і складає 154832,10 грн, із розрахунку 549,05 (середньоденна з/п) х 282 (кількість робочих днів у період з 12.12.2020 по 02.02.2022).

Отже, сума середнього заробітку, за період з 10.07.2020 по 02.02.2022, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 342394,88 грн (187562,78 + 154832,10).

Колегія суддів не приймає до уваги розрахунок середнього заробітку, зроблений позивачем в заяві про збільшення позовних вимог, оскільки він здійснений всупереч вимог діючих норм Порядку № 100, на час виникнення спірних правовідносин.

Щодо доводів відповідача, що позивач, з моменту ухвалення рішення 09.07.2020 і по момент його поновлення на посаді 03.02.2022, не подавав до прокуратури заяви про його поновлення на службі, колегія суддів зазначає.

Поновлення на посаді оформлюється на підставі рішення суду шляхом видання роботодавцем наказу, при цьому позивач не повинен був подавати таку заяву, оскільки незаконне звільнення не передбачало волевиявлення працівника. Тим більше, з наказу відповідача від 03.02.2022 за № 32к вбачається, що він виданий на підставі судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, без будь-яких заяв самого позивача.

Тому, доводи прокуратури в цій частині є безпідставними, оскільки його правова позиція спростовується самим же наказом відповідача про поновлення позивача на посаді прокурора.

Щодо доводів відповідача в частині того, що позивач повинен був ініцюювати процедуру примусового виконання рішення, стосовно поновлення його на посаді, оскільки відповідач в силу прямої дії норм Конституції України, як орган державної влади, зобов`язаний самостійно виконати рішення суду про поновлення прокурора на посаді негайно, не чекаючи звернення позивача до органів державної виконавчої служби.

Щодо доводів відповідача в частині необізнаності його про рішення суду, яким поновлено позивача на посаді, з причини його не надходження до прокуратури одразу ж після його ухвалення, суд апеляційної інстанції вказує, що матеріалами справи підтверджено присутність представника відповідача в судовому засіданні 09.07.2022 під час ухвалення рішення суду у справі №818/3230/14 (а.с.8). Отже, відповідач достеменно знав про рішення суду від 09.07.2020 та необхідність його негайного виконання.

Таким чином, відповідач, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів правомірність своєї поведінки, не надав жодного належного доказу на підтвердження правомірності своєї бездіяльності, в частині невиконання рішення суду про поновлення позивача на посаді, звернутого до негайного виконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що необхідно визнати протиправною бездіяльність Кіровоградської обласної прокуратури у невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/3230/14 від 09.07.2020 та стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури (вул. В. Пермська, 4, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 818/3230/14 від 09.07.2020 про поновлення на посаді ОСОБА_1 , за період з 10.07.2020 по 02.02.2022 (включно), у розмірі 342 394,88 (триста сорок дві тисячі триста дев`яносто чотири) грн 88 (вісімдесят вісім) коп.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 року по справі № 480/13750/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог як позивача так і відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Кіровоградської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 по справі № 480/13750/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський О.М. Мінаєва