Справа № 160/29833/23
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Юркова Е.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-
14 листопада 2023 року ОСОБА_1 , через систему "Електронний Суд" звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати пункт 3.5. наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повернути стягнуті кошти ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), підставою стягнення яких був наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що пункт 3.5. наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369 безпідставно застосовано стягнення з лейтенанта ОСОБА_1 збитків державі в розмірі 37 853,94 грн., тому що пояснення військовослужбовців не були враховані під час проведення службового розслідування. Окрім того, існує помилка в нарахуванні коштів, яке відображене в Додатку 7,3.8, а саме розрахунок коштів суми стягнення з посадової особи за період переплати з вини посадової особи. Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.01.2023 №31 позивача виключено з списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , тому командир військової частини НОМЕР_1 не має право накладати на позивача дисциплінарне стягнення та не мав права призначати службове розслідування і притягати зазначеного військовослужбовця до зазначеного виду юридичної відповідальності. Вказав, що на момент проведення службового розслідування його та жодного іншого військовослужбовця не ознайомлено зі своїми правами та обов`язками, визначеними пунктом 3 Розділу IV Порядку № 608, що в свою чергу призвело до порушень з боку посадової особи вимог статті 57 Конституції України. У зв`язку з чим вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню пункт 3.5. наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 відкрито провадження у справі, та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачам вч НОМЕР_1 та вч НОМЕР_2 було направлено копію ухвали суду від 22.11.2023 про відкриття провадження у справі на офіційну електронну адресу 30.11.2023, а також вч НОМЕР_2 в їх офіційний електронний кабінет 30.11.2023. Крім того вч НОМЕР_1 отримало копію ухвали суду від 22.11.2023 засобами поштового зв`язку 07.12.2023. Також ухвалу суду від 22.12.2023 про залучення співвідповідача було направлено до Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки в їх електронний кабінет, що підтверджується довідками відповідального працівника суду від 27.12.2023 та від 25.01.2024; правом на подання відзиву на позов відповідачі не скористались.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді у період з 25.12.2023 по 16.02.2024 у творчій відпустці та з 19.02.2024 по 23.02.2024 на періодичному навчанні, розгляд справи здійснено 26.02.2024.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 є учасником бойових дій.
Наказом командира військовій частині НОМЕР_1 №17 від 30.06.2022, молодшого лейтенанта ОСОБА_1 призначеного наказом начальника Дніпропетровського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по особовому складу) від 24 червня 2022 року №200-РС па посаду командира кулеметного взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , який прибув з Новомосковського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Новомосковськ з 30 червня 2022 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з 01 липня 2022 року включити до всіх видів забезпечення.
Наказом командира військовій частині НОМЕР_1 №31 від 31.01.2023, лейтенанта ОСОБА_1 , командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 25 січня 2023 року №31 на посаду заступником командира навчальної роти з морально-психологічного забезпечення навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що з 31 січня 2023 року справи та посаду здав та вибув для подальшого проходження військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №461/АГД від 27.06.2023 року «Про призначення службового розслідування» було призначене службове розслідування з метою виявлення винних посадових осіб та притягнення їх до матеріальної відповідальності за збитки перед державою, які виникли внаслідок несвоєчасного подання військовослужбовців, які самовільно залишили військову частину НОМЕР_1 за період з 10.08.2022 по 27.06.2023 року. Проведення службового розслідування було покладено на начальника служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту старшого лейтенанта ОСОБА_2 .
З акту службового розслідування від 22.07.2023 встановлено, помічником командира з фінансово-економічної роботи - начальником служби військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_3 було подано рапорт вх.№2578 від 18.05.2023 та рапорт вх.№3008 від 13.06.2023 про виявлення заборгованості перед державою по військовослужбовцям, які не повернулись із самовільного залишення військової частини.
При з`ясуванні обставин, які призвели до виникнення збитків перед державою внаслідок несвоєчасного подання рапортів посадовими особами військової частини НОМЕР_1 про військовослужбовців які самовільно залишили військову частину за період 10.08.2022 по 27.06.2023 року, старшим лейтенантом ОСОБА_4 було з`ясовано наступне: мали місце факти, коли командири підрозділів несвоєчасно подавали до стройової частини рапорти про самовільне залишення військовослужбовцями військової частини, внаслідок чого не видавалися відповідні накази і нарахування та виплати грошового забезпечення та одноразової грошової винагороди не призупинялися. А коли командири підрозділів подавали вчасно до стройової частини рапорти про самовільне залишення військовослужбовцями військової частини, стройова частина вказувала факт самовільного залишення частини та зняття зі всіх видів забезпечення через деякий час з затримкою. Також були виявлені випадки, коли зв`язок з військовослужбовцями зникав після вибуття їх на лікування, а відповідні рапорти від начальника медичної служби - начальника медичного пункту до стройової частини надходили з великим запізненням. Звірку по направленим на лікування або ВЛК військовослужбовцям начальник медичної служби-начальник медичного пункту капітан ОСОБА_5 не проводив. Був відсутній контроль за військовослужбовцями, які були направлені для проходження ВЛК з боку ротних медиків, заступників командирів рот з МПЗ. Були відсутні якісні звірки по обліку особового складу з боку старшого помічника начальника штабу, мали місце випадки, коли командир підрозділу повернувшись з зони ведення бойових дій подавав рапорт про самовільне залишення частини військовослужбовця, а стройова видавала наказ з величезним (до 2 місяців) запізненням, з боку начальника штабу був недостатній контроль за роботою стройової частини. Заступник командира батальйону з морально-психологічного забезпечення проявив бездіяльність та своєчасно не подав даних військовослужбовців, які самовільно залишили частину для внесення їх до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Все вищевказане призвело до безпідставного нарахування та виплат грошового забезпечення та одноразової грошової винагороди фінансово-економічною службою і, як наслідок, появи збитків перед державою. Тобто причиною правопорушення стало неякісне ведення обліку особового складу посадовими особами військової частини.
Таким чином, в ході проведення службового розслідування було встановлено, що в результаті неякісного обліку особового складу військової частини було надлишково виплачене грошового забезпечення та одноразової грошової винагороди 32 військовослужбовцям на загальну суму 1 345 451,43 грн.
Рекомендовано виявити винних у бездіяльності посадових осіб військової частини НОМЕР_1 та притягти до матеріальної відповідальності пропорційно ступеню їх вини на суму збитків завданих державі.
Відповідно до пункту 5.8 Акту службового розслідування вказано, що виявлено порушення з боку тимчасово виконуючого обов`язки командира на посаді з 08.08.2022 (наказ №98 від 08.09.2022), командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 на посаді з 22.10.2022 (наказ №144 від 22.10.2022) по 30.01.2023 (наказ №31 від 31.01.2023) стосовно вимог статті 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, яка передбачає що командир роти зобов`язаний проводити огляд та інструктувати військовослужбовців роти перед їх відпусткою, відрядженням і контролювати їх повернення; вести облік особового складу роти, знати чисельність (наявність та відсутність) особового складу за списком; один раз на місяць звіряти дані ротного обліку особового складу з обліковими даними військової частини.
Лейтенант ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок стосовно обліку особового складу і не подавав вчасно рапорти про неповернення з лікування трьох військовослужбовців. Наприклад, молодший сержант ОСОБА_6 з 10.08.2022 самовільно залишив частину, а рапорт про відсутність військовослужбовця лейтенант ОСОБА_1 подав 15.10.2022 з затримкою більше ніж на 2 місяці. Солдат ОСОБА_7 самовільно залишив частину з 11.11.2022, а рапорт про відсутність військовослужбовця лейтенант ОСОБА_1 подав 29.11.2022 року через 18 днів. Солдат ОСОБА_8 самовільно залишив частину з 24.11.2022, а рапорт про відсутність військовослужбовця лейтенант ОСОБА_1 подав 29.11.2022 з затримкою 5 днів. Все це призвело до неправомірного нарахування і виплати грошового забезпечення та одноразовою грошової винагороди в сумі 120 093, 69 (сто двадцять тисяч дев`яносто три грн. 69 коп.)
Пунктом 6.8 Акту службового розслідування зазначено, що в ході проведення службового розслідування встановлено, бездіяльність з боку командира роти лейтенанта ОСОБА_1 стосовно недотримання вимог керівних документів, що призвело до випадків переплат військовослужбовцям, які мали повернутися з лікування, але не повернулись і продовжували отримувати всі види грошового забезпечення. В зв`язку з цим була здійснена переплата наступним військовослужбовцям.
У зв`язку з цим підпунктом 7.3.8 п. 7.3 було запропоновано притягнути до матеріальної відповідальності наступних посадових осіб: - «За бездіяльність та порушення вимог статті 112 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України для вирішення питання про стягнення з лейтенанта ОСОБА_1 та відшкодування збитків державі в розмірі 37 853, 94 грн. (тридцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят три грн. 94 коп.) направити матеріали розслідування за місцем служби лейтенанта ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 відповідно до Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Додаток 7.3.8. Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику служби клопотати в ІНФОРМАЦІЯ_3 про внесення до книги обліку нестач Дніпропетровського ОТЦК та СП суму 37 853,94 грн. (тридцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят три грн.. 94 коп.) за фінансово-економічною службою.
Відповідно до цього наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2023 р № 369 «Про результати службового розслідування» пунктом 3.5 надано вказівку стягнути з ОСОБА_1 відшкодування збитків державі в сумі 37 853, 94 грн.(тридцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят три грн.. 94 коп).
Не погоджуючись з пунктом 3.5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2023 р № 369 «Про результати службового розслідування» щодо вказівки стягнути з ОСОБА_1 відшкодування збитків державі в сумі 37 853, 94 грн., вважаючи його протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;
бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України" від 24.03.1999 року №551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Згідно із статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно з частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Згідно з статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту.
Так, згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно з приписами статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.
Згідно з абз. 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Як вбачається з пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця;причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Аналізуючи оскаржуваний наказ, а саме пункт 3.5. наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369 в частині, що стосуються порушення з боку тимчасово виконуючого обов`язки командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 вимог статті 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, не виконання свій обов`язок стосовно обліку особового складу і не подання вчасно рапортів про неповернення з лікування трьох військовослужбовців, суд дійшов висновку, що така процедура не була дотримана відповідачем, а права позивача грубо порушені з огляду на наступне.
Відповідно до п. 4 Акту службового розслідування від 22.07.2023, службове розслідування було призначено стосовно лейтенанта ОСОБА_1 командира кулеметного взводу 1 стрілецької роти - тимчасово виконуючого обов`язки командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 з 08.09.2022 (наказ №98 від 08.09.2022), командира 1 стрілецької роти з 22.10.2022 (наказ №144 від 22.10.2022) по 30.01.2023 (наказ №31 від 31.01.2023).
З матеріалів справи вбачається, що до військової частини НОМЕР_2 з військової частини НОМЕР_1 було направлено запит за вих. 3629 від 08.07.2023 на отримання пояснень військовослужбовців щодо яких проводилось службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.06.2023 №461/агд, в тому числі і ОСОБА_1 .
З наданих пояснень відібраних 14.07.2023 у ОСОБА_1 заступником командира 1навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_9 НОМЕР_5 вбачається наступне.
1. Стосовно солдата ОСОБА_10 - « НОМЕР_6 , ОСОБА_1 з 21.10.2022 по 23.01.2023 перебував на посаді командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та виконував бойові завдання в складі свого та зведеного підрозділу у визначених районах ведення бойових дій. Щодо самовільного залишення військової частини стрільця 1 стрілецької роти 2 взводу 3 відділення солдата ОСОБА_10 можу пояснити наступне. Згідно пункту 1 статті 260 в статуту внутрішньої служби ЗС України за висновком начальника медичної служби старшим лейтенантом ОСОБА_5 солдат ОСОБА_10 був направлений поза розташування військової частини до шпиталю для проходження ВЛК, проте на зв`язок військовослужбовець не виходив, я звертався до посадових осіб військової частини, щоб дізнатись інформацію про місцерозташування. Лише 29.11.2022 начальник мед служби капітан ОСОБА_5 мені надав інформацію, що з 09.11.2022 даний військово службовець покинув територію лікувального закладу. Згідно статті 87-1 статуту внутрішньої служби ЗС України начальник медичного пункту має знати стан хворих, що перебувають в інших закладах охорони здоров`я, і періодично їх відвідувати. Згідно статті 262 статуту внутрішньої служби ЗС України начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. Відповіді як мені відомо не було. Після отримання даної інформації я подав рапорт про СЗЧ, де я вказав всі дані (а саме СЗЧ з 09.11.2022р) Про нарахування йому надлишкових виплат можу сказати наступне: так як стройова частина не робила наказ на виплати, і робить його в поточному місяці за минулий, тобто наказ на виплати грошового забезпечення за листопад 2022р. та винагороди за листопад 2022р. робився в грудні, а станом на 1 грудня 2022р. було відомо про СЗЧ солдата ОСОБА_7 , то стройова частина даного військовослужбовця не мала включати в наказ на виплати грошової винагороди та мали передати інформацію у фінансову службу про призупинення всіх виплат цьому військовослужбовцю. Чому фінансова частина не призупинила виплати солдату ОСОБА_7 мені не відомо».
2. Стосовно молодшого сержанта ОСОБА_6 - « НОМЕР_6 , ОСОБА_1 з 08.09.2022 по 21.10.2023 перебував на посаді ТВО командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та виконував бойові завдання в складі свого та зведеного підрозділу у визначених районах ведення бойових дій. Щодо СЗЧ молодшого сержанта 1 стрілецької роти 2 взводу командира 1 відділення ОСОБА_6 можу пояснити наступне: станом на 07.08.2022р коли він був направлений на лікування я займав посаду командира кулеметного взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . Згідно пункту 1 статті 260 в статуту внутрішньої служби ЗС України за висновком начальника медичної служби старшим лейтенантом ОСОБА_5 молодший сержант ОСОБА_6 був направлений на стаціонарне лікування поза розташування військової частини до шпиталю місто Дніпро. Даний військовослужбовець перебуваючи в шпиталі на зв`язок з командуванням роти не виходив при неодноразових спробах уточнити інформацію в начальника медичної служби про місцезнаходження даного військовослужбовця, я отримував відповідь що він перебуває на лікуванні. 15.10.2022р мені надійшла інформація від начальника медичного пункту старшого лейтенанта ОСОБА_5 , що даного військовослужбовця в шпиталі немає. Згідно статті 87-1 статуту внутрішньої служби ЗС України начальник медичного пункту має знати стан хворих, що перебувають в інших закладах охорони здоров`я, і періодично їх відвідувати. Згідно статті 262 статуту внутрішньої служби ЗС України начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. Відповіді як мені відомо не було. Так як мені не повідомили з якого числа молодший сержант ОСОБА_6 відсутній у шпиталі, тому 15.10.2022 року я подав рапорт на ім`я командира батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_11 що до його відсутності у шпиталі та в районі зосередження батальйону».
3. Стосовно солдата ОСОБА_8 « НОМЕР_6 , ОСОБА_1 з 21.10.2022 по 23.01.2023 перебував на посаді командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 та виконував бойові завдання в складі свого та зведеного підрозділу у визначених районах ведення бойових дій. Щодо самовільного залишення частини стрільця-санітара 1 стрілецької роти 2 взводу З відділення солдата ОСОБА_8 можу пояснити наступне: даний військовослужбовець перебував на лікуванні в Дніпропетровській обласній психіатричній лікарні НОМЕР_7 з 25.10.22р. на стаціонарі. Управління роти підтримувало зв`язок з даним військовослужбовцем проте за інформацією що нам надав солдат ОСОБА_8 в телефонній розмові з його слів стало відомо, що він в лікарні не перебуває з вчорашнього дня та не може приїхати, через те що у нього зламаний автомобіль. Відразу після цієї розмови я повідомив штаб батальйону рапортом від 29.11.2022р. щодо його відсутності в підрозділі. Перевірити місце знаходження даного військовослужбовця в шпиталі, я не мав можливості, так як виконував бойове завдання в складі підрозділу. Про нарахування грошових виплат можу сказати наступне: стройова частина робила наказ на виплату грошового забезпечення та винагороди за листопад 2022р в грудні. Станом на 1 грудня 2022 року про самовільне залишення військової частини солдата ОСОБА_8 управлінню військової частини було відомо. Чому подали даного військовослужбовця в наказ мені не відомо. Перевіряти наказ на виплату грошового забезпечення та винагороди за Листопад 2022р в мене не було часу, так як я виконував бойові завдання в районі ведення бойових дій. Чому фінансова частина не призупинила виплати солдату ОСОБА_8 мені не відомо.».
Як зазначено позивачем, за допомогою фельд`єгерсько-поштової служби (військова пошта), за реєстром №109 від 24.07.2023 його пояснення були відправлені за супроводом №311 від 22.07.2023, які не були враховані під час проведення службового розслідування.
Так, з аналізу приписів Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та п. 1 розділи IV Порядку № 608 слідує, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
Проте, з наданого Акту службового розслідування від 22.07.2023 не вбачається, що особа, яка проводила службове розслідування розглянула пояснення позивача стосовно солдата ОСОБА_10 , солдата ОСОБА_8 та молодшого сержанта ОСОБА_6 , правопорушення яких стало підставою для службового розслідування відносно позивача, що були останнім надані на запит військової частини НОМЕР_1 за вих. 3629 від 08.07.2023.
Суд зазначає, що пояснення особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, є однією з важливих гарантій об`єктивного службового розслідування та захисту законних прав й інтересів особи від безпідставного застосування стягнення та інших негативних наслідків.
Аналогічні висновки зазначені у п. 47 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.07.2021 у справі №815/1062/17, щодо скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця ЗСУ.
Відтак, позивач був позбавлений усіх прав, передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608.
Зі змісту висновку службового розслідування від 22.07.2023, вбачається, що мета і завдання службового розслідування відносно позивача належним чином не досягнуті, а процедура його проведення не дотримана, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи.
Відтак, необхідно зробити висновок, що військовою частиною НОМЕР_1 не було вжито всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин, з приводу яких призначалось службове розслідування відносно позивача.
При цьому, надані суду матеріали службового розслідування містять недоліки, які не дозволяють стверджувати, що обставини вчиненого позивачем дисциплінарного проступку мали місце, встановлені повно і всебічно, що, в свою чергу, не може зумовити настання правомірних наслідків.
Також суд вважає, що військовою частиною НОМЕР_1 не надано належного обрахунку суми нанесених позивачем збитків державі в розмірі 37 853,94 грн., тоді як сума переплат військовослужбовцям, які здійснили нез`явлення до військової частини після проходження лікування, а саме: солдату ОСОБА_8 , солдату ОСОБА_7 , молодшому сержанту ОСОБА_6 становить 120 093,69 грн.
За таких підстав, суд вважає, що дисциплінарною комісією в ході проведення службового розслідування не було вжито всіх необхідних заходів для встановлення в діях позивача складу дисциплінарного проступку.
Проаналізувавши матеріали справи, суд звертає увагу, що під час розгляду справи по суті встановлено невідповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, адже оскаржуваний пункт 3.5. наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369 прийнятий за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям щодо обґрунтованості та права особи на участь у процесі прийняття рішень.
У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що пункт 3.5. наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369 в частині надання вказівки направити матеріали службового розслідування за місцем служби лейтенанта ОСОБА_1 щодо відшкодування збитків державі в розмірі 37 853, 94 грн. є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим з метою захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) кошти стягнуті на виконання пункт 3.5. наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369.
Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Проте, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин, може бути кваліфіковано судом, як визнання позову.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи факт не подання відповідачами відзиву на позов, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати під час звернення до суду із даним позовом.
Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати пункт 3.5. наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369 в частині надання вказівки направити матеріали службового розслідування за місцем служби лейтенанта ОСОБА_1 щодо відшкодування збитків державі в розмірі 37 853, 94 грн.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) кошти стягнуті на виконання пункт 3.5. наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 22.07.2023 №369.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 лютого 2024 року.

Суддя Е.О. Юрков