Справа № 160/30399/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року Справа№160/30399/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (письмове провадження) адміністративну справу за позовною заявою

фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Донецькій області

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2023 року позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо не списання безнадійного податкового боргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) в сумі 19874,24 грн, в тому числі пеню у розмірі 6588,80 грн;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) в сумі 19874,24 грн, в тому числі пеню у розмірі 6588,80 грн за період з 30.09.2014 по 30.01.2015 та внести відповідні відомості до автоматизованої інформаційної системи.

При цьому, позивач у позовній заяві зазначив суд до якого звертається із позовом - Дніпропетровський окружний адміністративний суд, а в описовій частині позовної заяви зазначив, що звертається із позовом до Донецького окружного адміністративного суду.

Із посиланням на ч. 1 ст. 25 КАС України позивача зазначила, що на час звернення із позовом позивач проживає у м. Дніпро та знаходиться на податковому обліку у ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила наступне.

З 21.12.2007 року позивач перебувала на податковому обліку в органах державної податкової служби у Київському районі м. Донецька.

При цьому позивачем було укладено два договори оренди землі комунальної власності із місцезнаходженням м. Донецьк та м. Горлівка Донецької області.

У квітні 2014 року позивач втратила можливість здійснювати господарську діяльність у зв`язку із вторгненням російської федерації.

Розпорядженням КМУ № 1085-р від 07.11.2014 року м. Донецьк та м. Горлівка є окупованими містами, що також підтверджується Сертифікатом ТПП.

Вищезазначені обставини не надали можливість позивачу своєчасно виконувати обов`язки, передбачені Податковим Кодексом України (надалі в тексті Рішення ПК України) зі сплати узгоджених податкових зобов`язань із орендної плати за землю у період з вересня 2014 року по січень 2015 року.

Посилається на пп. 38.7 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України та на весь пункт 38 зазначеної норми, які дають ій підставу для несплати орендної плати з 14 квітня 2014 року.

Однак, станом на листопад 2023 року в Електронному кабінеті платника податків обліковувався податковий борг за землю у розмірі 19874,24 грн.

13.09.2023 року позивач вперше звернувся до відповідача із заявою про списання безнадійного податкового боргу та отримала 27.09.2023 року відповідь про те, що нею не доданий Сертифікат ТПП, який є єдиною підставою для списання податкового боргу.

У жовтні 2023 року позивач повторно звернулась до відповідача із заявою про списання безнадійного податкового боргу, додавши Сертифікат ТПП.

У листопаді 2023 року позивач отримала від відповідача відповідь щодо відсутності підстав для списання податкового боргу.

24 листопада 2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/30399/23, яка вмотивована тим, що позивач зареєстрована у місті Донецьк, то тому спір підсудний Донецькому окружному адміністративному суду, адміністративну справу передано до Донецького окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю.

20 грудня 2023 року адміністративна справа № 160/30399/23 надійшла до Донецького окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу адміністративної справи між суддями від 20.12.2023 року справа № 160/30399/23 розподілена судді Кониченку Олегу Миколайовичу.

З матеріалів адміністративної справи суд встановив, що зареєстрованим місцем проживання позивача, згідно паспорту громадянина України, є адреса: АДРЕСА_1 .

Посадовою особою Донецького окружного адміністративного суду здійснений запит до ЄДРПОУ щодо отримання повного витягу із ЄДРПОУ відносно позивача.

У відповідності до витягу із ЄДРПОУ станом на 25.12.2023 року встановлено, що позивач зареєстрована, як фізична особа-підприємець 28.12.2002.

28.06.2023 проведено державну реєстрацію зміни місця проживання/ місцезнаходження фізичної особи підприємця з тимчасово окупованої території на іншу територію України ( АДРЕСА_2 ).

18.08.2023 проведено державну реєстрацію зміни місця проживання/ місцезнаходження фізичної особипідприємця з попереднього на адресу: АДРЕСА_3 .

Місцезнаходження позивача, як фізичної особи- підприємця з 18.08.2023 року: АДРЕСА_4 .

Вищезазначені обставини визнаються сторонами і не потребують додаткового доказування, тобто не є спірними.

Враховуючи той факт, що позивач є фізичною особоюпідприємцем, місцезнаходження якого було зареєстровано у місті Дніпро 18.08.2023 року, то у відповідності до ст. 25 КАС України позивачем був визначений суд, який повинен був розглядати спір, Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Однак, у відповідності до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/30399/23 від 24 листопада 2023 року адміністративну справу передано до Донецького окружного адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 26 КАС України встановлено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України, суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Статтею 30 КАС України встановлено, спори між адміністративними судами щодо підсудності (мається на увазі територіальна підсудність) не допускаються.

Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

Справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Враховуючи приписи вищезазначених норм, враховуючи приписи КАС щодо заборони спорів між адмінсудами саме у розділі територіальна підсудність, то справа прийнята та розглянута Донецьким окружним адміністративному судом по суті.

25 грудня 2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду адміністративну справу № 160/30399/23 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

25 грудня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС у Донецькій області зареєстровано за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59.

Як вбачається із матеріалів справи позивач у 2014 році використовувала у своїй підприємницький діяльності земельні ділянки, які розташовані на території м. Донецьк та м. Горлівка Донецької області.

Як зазначала позивач у позові, право використання зазначених земельних ділянок підтверджувалось Договорами оренди земельних ділянок, які ані позивачем, ані відповідачем до матеріалів справи не долучені. Позивач зазначила, що вищезазначені документи знаходяться на окупованій території і тому не можуть бути надані до суду.

Натомість, відповідачем до матеріалів справи долучені копії податкових декларацій з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік від 22.01.2014 року та від 24.01.2014 року да витяги з індивідуальної картки платника податків з орендної плати за землю за 2014, 2015, 2022, 2023 роки (надалі ІКП).

У відповідності до декларації від 22.01.2014 року (м. Донецьк) позивачем було зазначено дві земельні ділянки.

Річна сума орендної плати за землю, яка підлягає сплаті у 2014 році, за даними платника податків склала 33244,99 грн.

Щомісячна орендна за період з січня 2014 по грудень 2014 року склала 2307,87 грн.

У відповідності до декларації від 24.01.2014 року (Горлівка) позивачем було зазначено одна земельна ділянка.

Річна сума орендної плати, яка підлягає сплаті за даними платника склала 2219,76 грн.

Щомісячна орендна за період з січня 2014 по грудень 2014 року склала 184,98 грн. Крім того, 13.02.2024 року представником відповідача, додатково надана податкова декларація за 2014 року від 24.01.2014 року (№ , надійшла та зареєстрована за даними відповідача 30.01.2014 року), де позивачем визначена річна сума орендної плати у розмірі 13499,40 грн, щомісячний платіж складає 1124,95 грн.

Згідно з даними реєстраційних даних інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС (далі ІКС ДПС), за даними відповідача, за ФОП ОСОБА_1 обліковується податковий борг з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 19 874,24 грн, у тому числі:

- 2 251,44 грн по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_5 (період виникнення заборгованості 30.11.2014 - 30.01.2015);

- 17 622,80 грн (у т. ч. пеня 6 588,80 грн) по земельній ділянці за адресою: м. Донецьк, вул. Поліграфічна, 1 (період виникнення заборгованості 30.12.2014 - 30.01.2015; 02.03.2022 30.01.2023).

Як вбачається із ІКП позивача за 2014 рік (м. Донецьк) станом на 31.12.2013 року позивач мала переплату у сумі 2306,43 грн, а станом на 31.03.2013 року позивач мала переплату у розмірі 1936,50 грн.

Станом на 11.04.2014 року позивач мала переплату у сумі 4706,92 грн, а станом на 30.04.2014 та 30.05.2014 року 1751,52 грн.

Станом на 31.12.2014 року за даними ІКП позивача за нею обліковувалась недоїмка у сумі 8078,62 грн, а також сума пені у розмірі 39,04 грн.

Станом на 31.01.2015 року за даними ІКП позивача за нею обліковується недоїмка у сумі 11034 грн, сума пені відсутня взагалі.

Як вбачається із ІКП позивача за 2014 рік (м. Горлівка) станом на 31.12.2013 року позивач мала переплату у сумі 1123,41 грн, а станом на 30.03.2013 та 31.05.2014 року позивач мала переплату у розмірі 1123,41 грн.

Станом на 31.12.2014 року за даними ІКП позивач мала недоїмку у сумі 1126,49 грн, а станом на 31.01.2015 року недоїмка склала 2251,44 грн.

У 2022 році ФОП ОСОБА_1 по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_6 за даними відповідача було подано наступні декларації:

- реєстраційний № 1393716 від 10.01.2022 - податкові зобов`язання з орендної плати за землю у сумі 7 359,66 грн на рік, щомісячні податкові зобов`язання визначено у сумі 613,31 грн;

- реєстраційний № 10009020 від 10.02.2022 (уточнююча декларація) із самостійним декларуванням податкових зобов`язань до зменшення у сумі 7 359,66 грн на рік, щомісячні податкові зобов`язання до зменшення визначено у сумі 613,31 грн.

За результатами подання зазначених декларацій в ІКП відбулося збільшення недоїмки по податковій декларацiї з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельнi дiлянки державної або комунальної власностi) № 1393716 вiд 10.01.2022, зменшення боргу минулих років по Податковій декларацiї з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельнi дiлянки державної або комунальної власностi) № 10009020 вiд 10.02.2022 та автоматично проведено розрахунок пені в розмірі 6 588,80 грн.

Так, згідно даних ІКП позивача (м. Донецьк) за 2014 рік відповідачем нараховано та сплачено (направлено на зменшення пені за рахунок переплати) пеню у розмірі: 2,55 грн, яка була обчислена з 02.06.2014 року по 09.06.2014 рок; 0,46 грн, яка була обчислена з 02.06.2014 року по 09.06.2014 року; 1,13 грн, яка була обчислена з 01.07.2014 року по 03.07.2014 року; 0,17 грн, яка була обчислена з 01.07.2014 року по 03.07.2014 року; 10,68 грн, яка була обчислена з 31.07.2014 року по 18.08.2014 року; 1,06 грн, яка була обчислена з 31.07.2014 року по 18.08.2014 року; 6,83 грн, яка була обчислена з 01.09.2014 року по 25.09.2014 року; 1,90 грн, яка була обчислена з 01.09.2014 року по 25.09.2014 року.

Тобто органом податкової служби було нараховано та погашено пеню у розмірі 39,04 грн за 2014 рік.

Крім того, згідно даних ІКП до позивача були застосовані штрафні санкції, які були погашені за рахунок переплати та платежів, здійснених позивачем з оренди земельної плати, що підтверджується даними ІКП.

Так, згідно даних ІКП позивача (м. Донецьк) за 2022 рік загальна сума недоїмки станом на 31.12.2021 року склала 11034 грн.

Відповідачем нараховано 02.03.2022 року пеню у розмірі: 560,15 грн, яка була обчислена за період з 29.01.2015 по 02.03.2022 року.

Відповідачем нараховано 30.03.2022 року пеню у розмірі: 560,15 грн, яка була обчислена за період з 29.01.2015 по 30.03.2022 року.

Відповідачем нараховано 30.05.2022 року пеню у розмірі: 130,52 грн, яка була обчислена за період з 29.01.2015 по 30.05.2022 року.

Відповідачем нараховано 30.05.2022 року пеню у розмірі: 130,52 грн, яка була обчислена за період з 29.01.2015 по 30.05.2022 року.

Відповідачем нараховано 30.05.2022 року пеню у розмірі: 168,95 грн, яка була обчислена за період з 29.01.2015 по 30.05.2022 року.

Відповідачем нараховано 30.05.2022 року пеню у розмірі: 256,30 грн, яка була обчислена за період з 01.03.2015 по 30.05.2022 року.

Відповідачем нараховано 30.06.2022 року пеню у розмірі: 550,73 грн, яка була обчислена за період з 01.03.2015 по 30.06.2022 року.

Відповідачем нараховано 01.08.2022 року пеню у розмірі: 550,73 грн, яка була обчислена за період з 01.03.2015 по 01.08.2022 року.

Відповідачем нараховано 30.08.2022 року пеню у розмірі: 550,73 грн, яка була обчислена за період з 01.03.2015 по 30.08.2022 року.

Відповідачем нараховано 30.09.2022 року пеню у розмірі: 550,73 грн, яка була обчислена за період з 01.03.2015 по 30.09.2022 року.

Відповідачем нараховано 31.10.2022 року пеню у розмірі: 28,52 грн, яка була обчислена за період з 01.03.2015 по 31.10.2022 року.

Відповідачем нараховано 31.10.2022 року пеню у розмірі: 166,11 грн, яка була обчислена за період з 01.03.2015 по 31.10.2022 року.

Відповідачем нараховано 31.10.2022 року пеню у розмірі: 346,67 грн, яка була обчислена за період з 31.03.2015 по 31.10.2022 року.

Відповідачем нараховано 30.11.2022 року пеню у розмірі: 536,14 грн, яка була обчислена за період з 31.03.2015 по 30.11.2022 року.

Відповідачем нараховано 30.12.2022 року пеню у розмірі: 536,14 грн, яка була обчислена за період з 31.03.2015 по 30.12.2022 року.

Всього за 2022 рік відповідачем була нарахована пеня у сумі 6052,72 грн.

Так, згідно даних ІКП позивача (м. Донецьк) за 2023 рік загальна сума недоїмки станом на 31.12.2022 року склала 11034 грн, а сума пені 6052,72 грн.

31.01.2023 року відповідачем нараховано пеню у розмірі 536,08 грн.

Загальна сумі недоїмки склала 17622,80 грн, в тому числі пеня у розмірі 6588,80 грн, яка була обчислена за період з 29.01.2015 року по 31.01.2023 року.

При цьому суд звертає увагу сторін на той факт, що відповідачем обчислювалась сума недоїмки та нарахована пеня, коли позивач знаходився на окупованій території і не була здійснена його перереєстрація на територію, яка підконтрольна Українському уряду.

Позивач звернулась із Заявою від 08.09.2023 року № 0809/23 до відповідача, відповідно до якої просила списати безнадійний податковий борг у розмірі 13477,52 грн. та пеню у розмірі 6588,80 грн з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності.

Правовими підставами для списання безнадійного податкового боргу позивач визначила пп. 37.8. п. 38 підрозділу Х розділу ХХ «Перехідні положення» та ст. 101 ПК України.

Відповідач листом «Про розгляд заяви про списання податкового боргу» від 27.09.2023 року №4016/6-05-99-13-05 повідомив позивача що для списання безнадійного податкового боргу необхідно додати Сертифікат, який підтверджує факт наявності форс-мажорних обставин.

Позивач звернулась до відповідача із Листом від 03.10.2023 року № 0310/23 відповідно до якого просила списати безнадійний податковий борг у розмірі 13477,52 грн та пеню у розмірі 6588,80 грн з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, додатково надавши Сертифікат ТПП № 1881 від 25.11.2014 року про форс-мажорні обставини.

Відповідач листом «Про розгляд заяви про списання податкового боргу» від 01.11.2023 року №4016/6-05-99-13-05 повідомив позивача що у користуванні позивача крім земельних ділянок, які розташовані на окупованих територіях м. Донецьк та м. Горлівка, є земельна ділянка у м. Добропілля Донецької області.

Загальна сума податкового боргу станом на дату звернення позивача із заявою про списання податкового боргу за позивачем обліковується податковий борг у сумі 20062,32 грн, який складається із наступного:

2251,42 грн по земельній ділянці: АДРЕСА_5 - дата виникнення 30.11.2014 року;

192,08 грн по земельній ділянці: АДРЕСА_7 - дата виникнення 30.01.2023 року ;

17622,80 грн (в тому числі пеня - 6588,80 грн)по земельній ділянці: м. Донецьк, вул. Поліграфічна, 1 - дата виникнення 30.12.2014 року.

Сертифікат ТПП містить у собі посилання на п. 100.4 та 100.5 Податкового кодексу України, який регулює питання щодо відстрочки/розстрочки сплати податкових зобов`язань/ податкового боргу.

Тому позивачу було відмовлено у списанні податкового боргу.

Надаючи правовий аналіз спору суд звертає увагу сторін на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 ст. 36 цього ПК України визначено, що обов`язком платника податків є обчислення, декларування та/або сплата суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Стаття 288 ПК України регламентує підстави, суб`єктів, об`єкт оподаткування, податковий період та порядок сплати орендної плати.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287 ПК України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Таким чином, ПК України визначено право платника податків (за його вибором) подавати декларацію з плати за землю у встановлений строк один раз за весь рік або щомісячно та обов`язок платника податків щомісячно сплачувати плату за землю.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Законом України №1669-VII від 02.09.2014 року Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (надалі в тексті Рішення - Закон №1669-VII, Закон № 1669) в редакції, що діяла на час спірних правовідносин), який набрав чинності 15.10.2014 року, було передбачено певні заходи щодо забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Період проведення АТО - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення АТО або військових дій на території України (абзац перший статті 1 Закону № 1669).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України. Зазначене розпорядження опубліковане 8 грудня 2015 року на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України Урядовий портал.

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053.

Таким чином, вказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час.

Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р та № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, до зазначених населених пунктів належить м. Донецьк (Донецька міська рада), м. Горлівка (Горлівська міська рада), де і знаходяться земельні ділянки позивача.

Статтею 6 Закону № 1669-VII (в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що під час проведення АТО суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО, звільняються від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Зазначена норма діяла до 08.06.2016 року.

Отже, Законом № 1669 були встановлені пільги щодо орендної плати за землю, що сплачується на відповідній території, а саме щодо податку, який сплачується суб`єктами господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО. Зазначені норми Закону № 1669-VII не суперечать вимогам ПК України.

Законом України № 1365-VIII від 17.05.2016 були внесені зміни до Закону № 1669 та було встановлено: «Звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону».

Зазначена редакція діяла на час звернення позивача із відповідними заявами до відповідача про списання податкового боргу і діє під час вирішення зазначеного спору.

Частиною четвертою статті 4 Закону 1669 передбачено, що Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Підпунктом 69.28 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України установлено, що Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Так відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 332 доповнено абзацом такого змісту (Пункт 3 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ № 457 від 16.04.2022; в редакції Постанов КМ № 562 від 07.05.2022, № 1364 від 06.12.2022 - зміни набирають чинності з дня опублікування Постанови КМ № 1364 від 06.12.2022 та застосовуються з 1 лютого 2023 року, з урахуванням змін, внесених Постановою КМ № 1481 від 30.12.2022) в редакції на дату виникнення спірних відносин): Інформація про території, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією, є складовою частиною переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції (далі - перелік).

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №309 від 22.12.2022р. затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (із змінами та доповненнями).

Структура зазначеного Переліку складається:

I.Території, на яких ведуться (велися) бойові дії.

1.Території можливих бойових дій.

2. Території активних бойових дій.

II. Тимчасово окуповані російською федерацією території України

Відповідно до вказаного Переліку до тимчасово окупованих російською федерацією територій України у Донецькій області віднесені: Вся територія Горлівського району з 07.04.2014 року; Вся територія Донецького району з 07.04.2014 року.

Тобто ст. 6 Закону України № 1669 носить императивный характер, позивач звільнена с 14.04.2014 року від сплати орендної плати за землі державної та/або комунальної власності, навіть за умови самостійного декларування щомісячних платежів.

Статтею 10 Закону України № 1669-VII встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду даної справи антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, не закінчилась, як і не закінчився військових стан, оголошений Указом Президента України та недноразово затверджений та продовжений Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Як зазначив Верховний суд у постанові від 20 грудня 2023 року у справі № 812/1158/17 (касаційне провадження № К/9901/25504/18): «Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних рішень, Верховний Суд виходить із такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями (пункт 286.2 статті 286 ПК України).

Податкове зобов`язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (пункт 287.3 статті 287 ПК України).

Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Верховна Рада України 02.09.2014 прийняла Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII, який набув чинності 15.10.2014 (далі - Закон №1669-VII), в якому визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону №1669-VII територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

02.12.2015 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053».

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р до зазначених населених пунктів належить м. Рубіжне.

Відповідно до статті 6 Закону 1669-VII (у редакції, чинній до 08.06.2016) під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування від 17.05.2016 № 1365-VIII, який набрав законної сили 08.06.2016, внесені зміни до Закону №1669-VII, якими доповнено пункт 4 до статті 4 Закону наступного змісту: "Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Вказаним Законом також змінено редакцію статті 6 Закону №1669-VII, яка з 08.06.2016 передбачає звільнення суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Згідно з переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" від 07.11.2014 №1085-р, м. Рубіжне не належить до населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Ураховуючи наведені норми права, Верховний Суд дійшов висновку, що Закон №1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах і згідно з частиною третьою статті 11 цього Закону закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Відтак, положення цього Закону підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які виникли і існували з 14.04.2014 по 08.06.2014, незалежно від того, що ПК України відповідних положень не містить.

Оскільки, як установлено судовими інстанціями, орендовані позивачем земельні ділянки розташовані на території міста Рубіжне, на якій, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р здійснювалася антитерористична операція, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач в силу приписів статті 6 Закону №1669-VII був звільнений від плати за її використання до внесення змін до вказаної норми Закону - 08.06.2016.

Ураховуючи наведене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку, що у позивача з 08.06.2016 виникає обов`язок щодо сплати орендної плати за користування земельними ділянками, розташованими у м. Рубіжне.

Колегія суддів не може прийняти посилання скаржника на приписи статті 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та твердження, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, оскільки статтею 6 Закону №1669-VII, яка має пряму дію, не вимагається додаткове отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин. До того ж, сертифікат Торгово-промислової палати України потрібен для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, а положення статті 6 Закону №1669-VII передбачають саме звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Оскільки, позивач був звільнений від сплати орендної плати з квітня 2014 року по травень 2016 року, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню».

Місто Рубіжне Луганської області, про яке було зазначено у вище вказаному рішенні Верховного Суду, до 22 липня 2014 року було під окупацією так званої «лнр», а 22.07.2014 року було звільнено ВСУ. З 23.03.2022 року місто Рубіжне знаходиться під окупацією росії.

Отже, враховуючи вищезазначену позицію Верховного Суду та той факт, що міста Донецьк та Горлівка є окупованими територіями з квітня 2014 року то позивач взагалі є звільненим зі сплати орендної плати за землі державної/комунальної власності за весь період окупації.

Пунктами 102.1, 102.4 ст. 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визнання боргу безнадійним.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII , який набрав чинності 01.01.2017 року, Податковий кодекс України було доповнено наступною нормою: "38. Установити, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", або населені пункти на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об`єкти оподаткування, з яких сплачуються місцеві податки, збори, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті. Дія цього пункту не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

38.1. Терміни, що застосовуються у цьому пункті:

період проведення антитерористичної операції - використовується у значенні, наведеному Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції";

тимчасово окупована територія - територія окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, визначена відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, визначається Кабінетом Міністрів України;

населені пункти на лінії зіткнення - населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, перелік яких визначений Кабінетом Міністрів України;

інша територія України - територія України, крім території, визнаної тимчасово окупованою, та населених пунктів на лінії зіткнення.

38.2. На період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України:

1) зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань, за якими зупинено стягнення;

2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87-101 цього Кодексу.

Відлік строку давності, визначений статтею 102 цього Кодексу, зупиняється на період, протягом якого до платників податків, вказаних у цьому пункті, не застосовувалися заходи стягнення, передбачені статтями 59, 60, 87-101 цього Кодексу.

Норми цього підпункту не застосовуються:

з дати реєстрації зміни місця проживання фізичною особою - платником податків і переселення на іншу територію України на постійне місце проживання, місце проживання внутрішньо переміщеної особи та проведення реєстраційної дії щодо зміни місця проживання фізичної особи - підприємця;

з дати реєстрації зміни місцезнаходження юридичної особи на іншу територію України.

У відповідності до Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17 березня 2015 року № 254-VIII було визначено, що Верховна Рада України визнає тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Вищезазначена постанова набрала чинності 25 березня 2015 року.

До окупованих територій були віднесені як м. Донецьк, так і м. Горлівка.

З огляду на приписи вищезазначеної норми у відношенні позивача повинно було зупинено застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87-101 ПК України. Відлік строку давності, визначений статтею 102 ПК України, також зупиняється на період, протягом якого до платників податків, зазначених у цьому підпункті, не застосовувалися заходи стягнення, передбачені статтями 59, 60, 87- 101 ПК України.

Тобто до моменту перереєстрації позивача з м. Донецьк до м. Олександрія 26 червня 2023 року зупинявся відлік строків, в тому числі щодо нарахування штрафів та пені, які нараховувались відповідачем на протязі 2014 року, строків списання податкового боргу.

Згідно з абзацами двадцять четвертим, двадцять п`ятим, двадцять шостим розділу I Закону № 1989, який набрав чинності з 15 квітня 2017 року, підпункт 38.7 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України викладено в такій редакції:

"38.7. Не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані на тимчасово окупованій території та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб.

Не нараховується та не сплачується у період з 14 квітня 2014 року по 31 грудня року, в якому завершено проведення антитерористичної операції, плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення), що розташовані на території населених пунктів на лінії зіткнення та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб.

Нараховані та сплачені за період проведення антитерористичної операції суми плати за землю відповідно до статей 269-289 цього Кодексу за земельні ділянки, розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення, та/або території проведення антитерористичної операції, не підлягають поверненню на поточний рахунок платника податку, не спрямовуються на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших податків, зборів, не повертаються у готівковій формі за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку. До зазначених сум надміру сплачених грошових зобов`язань не застосовуються строки давності, встановлені статтею 102 цього Кодексу, крім сум надміру сплачених податкових зобов`язань платників податків, які припиняють свою діяльність".

Рішенням Конституційного суду України Перший Сенат від 5 червня 2019 року № 3-р(I)/2019, Справа № 3-391/2018(6048/18) «У справі за конституційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців двадцять четвертого, двадцять п`ятого, двадцять шостого розділу I Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 23 березня 2017 року № 1989-VIII» Конституційний Суд України вирішив:

«Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення першого речення абзацу двадцять шостого розділу I Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 23 березня 2017 року № 1989-VIII, згідно з якими "нараховані та сплачені за період проведення антитерористичної операції суми плати за землю відповідно до статей 269-289 цього Кодексу за земельні ділянки, розташовані на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів на лінії зіткнення, та/або території проведення антитерористичної операції, не підлягають поверненню на поточний рахунок платника податку, не спрямовуються на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших податків, зборів, не повертаються у готівковій формі за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку".

2. Положення першого речення абзацу двадцять шостого розділу I Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 23 березня 2017 року № 1989-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення».

Враховуючи приписи ст. 3 Закону України № 1669 та підпункт 38.7 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України позивач не повинен був нараховувати та сплачувати орендну плату за період з період з 14 квітня 2014 року по січень 2015 року включно, та в інші періоди з урахуванням того, що вона взагалі звільнена від сплати за земельні ділянки, які знаходяться на окупованій території.

Сплачені позивачем суми, а також направлені відповідачем на погашення податкових зобов`язань за цей період, нараховані та погашені відповідачем штрафи та пеня, за думкою суду, є переплатою з орендної плати за землі комунальної/державної власності.

Також слід зазначити, що Постановою Верховного суду від 01.02.2021 у справі № 2а-3025/11/0970 визначено, що ПК України встановлено строк давності, протягом і в межах якого за податковим органом зберігається право на стягнення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з відповідним позовом, а не протягом і в межах якого відповідний позов може бути задоволений судом.

Колегією суддів у цій справі встановлено, що словосполучення «минув строк позовної давності» означає, що протягом і в межах цього строку контролюючим органом не було вжито заходів, направлених на його стягнення, або вжиті заходи не призвели до його погашення (тобто, захід примусу, вчасно вжитий відповідачем для стягнення податкового боргу, ще не отримав свого результату (як позитивного, так і негативного), тому податковий борг не відповідає критерію безнадійності в розумінні Кодексу.

Відповідно до пп. 20.1.29. п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право, зокрема приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових обов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством. Списання безнадійного податкового боргу є правом контролюючого органу, а не його обов`язком.

Списання безнадійного податкового боргу здійснюється контролюючим органом на підставах, що регламентовані статтею 101 ПК України, згідно із Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 28.07.2022 № 220, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 908/38244.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahalv. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про не ефективність обраного стороною позивача способу захисту.

З вищевикладених норм чинного законодавства України, аналіз якого здійснено у цьому рішенні та правових висновків Верховного Суду, викладених у його постановах, які є обов`язковими для судів відповідно ч. 5 ст. 242 КАС України, суд приходить до висновку, що податковим органом при розгляді заяв позивача про списання безнадійного податкового боргу, в тому числі пені, безпідставно не враховано наступне:

1) Земельні ділянки, які є об`єктом оподаткування, відповідно до ПК України, знаходяться на окупованій території з 14.04.2014 року по час розгляду спору у суді;

2) Закон №1669-VII є спеціальним законом у спірних правовідносинах і згідно з частиною третьою статті 11 цього Закону закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Відтак, положення цього Закону, а саме стаття 6, підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які виникли і існували з 14.04.2014 по теперішній час, незалежно від того, що ПК України відповідних положень не містить.

3) Стаття 6 Закону №1669-VII, яка має пряму дію, не вимагає додаткове отримання сертифіката про засвідчення форс-мажорних обставин. До того ж, сертифікат Торгово-промислової палати України потрібен для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, а положення статті 6 Закону №1669-VII передбачають саме звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

4) Відповідачем відповідно до ІКП нараховані та погашені штрафні санкції та обчислена (погашена) пеня за період 2014 - 2023 роки за несплату (несвоєчасну сплату) орендної плати за земельні ділянки, які знаходяться на окупованій території, без врахування приписів підпунктів 38.2, 38.7 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України та Рішення Конституційного суду України (Перший Сенат) від 5 червня 2019 року № 3-р(I)/2019, Справа № 3-391/2018(6048/18) «У справі за конституційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА".

5) Податковий орган самостійно не відкоригував в ІКС, ведення якого покладається на нього, даних з податкової звітності та податкового контролю з огляду на приписи Закону №1669-VII, підпунктів 38.2, 38.7 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" та Рішення Конституційного суду України (Перший Сенат) від 5 червня 2019 року № 3-р(I)/2019, Справа № 3-391/2018(6048/18) «У справі за конституційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА" .

У відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою повного захисту порушеного права позивача суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати Лист відповідача «Про розгляд заяви про списання податкового боргу» від 27.09.2023 року №4016/6-05-99-13-05, Лист відповідача «Про розгляд заяви про списання податкового боргу» від 01.11.2023 року №4016/6-05-99-13-05, які мають всі ознаки акту індивідуальної дії та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяви позивача з урахуванням доводів та підстав, висновків суду, викладених у цьому рішенні та за результатами такого розгляду відкоригувати дані в інформаційно-комунікаційній системі органів ДПС України.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, який зараховано до державного бюджету.

Враховуючи той факт, що спір виник внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідача, то сума судового збору підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань позивача на користь позивача.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні", Рішенням Конституційного суду України (Перший Сенат) від 5 червня 2019 року № 3-р(I)/2019, Справа № 3-391/2018(6048/18) «У справі за конституційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ УКРАЇНА", суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС у Донецькій області щодо не списання безнадійного податкового боргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) в сумі 19874,24 грн, в тому числі пеню у розмірі 6588,80 грн; зобов`язання Головного управління ДПС у Донецькій області прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 по орендній платі з фізичних осіб (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) в сумі 19874,24 грн, в тому числі пеню у розмірі 6588,80 грн за період з 30.09.2014 по 30.01.2015 та внести відповідні відомості до автоматизованої інформаційної системи задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Лист ДПС у Донецькій області «Про розгляд заяви про списання податкового боргу» від 27.09.2023 року №4016/6-05-99-13-05, Лист ДПС у Донецькій області «Про розгляд заяви про списання податкового боргу» від 01.11.2023 року №4016/6-05-99-13-05, які мають ознаки акту індивідуальної дії, що порушує права ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області повторно розглянути заяви ОСОБА_1 з урахуванням доводів, підстав, висновків суду, викладених у судовому рішенні та за результатами такого розгляду відкоригувати дані з орендної плати, штрафів та пені в інформаційно-комунікаційній системі органів ДПС України.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 26 лютого 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко