Справа № 160/16473/23
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/16473/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О.

за участю представників: позивача - Шклярук Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 ( суддя першої інстанції Луніна О.С.) в адміністративній справі №160/16473/23 за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України А. Янчука № 1042-К від 19 травня 2023 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 »; визнати протиправним та скасувати розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України В. Штучного № 1262-К від 16 червня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України»; визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо відмови позивачу у розгляді його заяви від 28 квітня 2023 року про звільнення з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням з 01 травня 2023 року та зобов`язати Апарат Верховної Ради України розглянути дану заяву позивача і звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням з 01 травня 2023 року згідно поданої ним 28 квітня 2023 року заяви; стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (145 робочих днів вимушеного прогулу за період часу 04.10.2022 року по 24.04.2023 року зумовлені невиконанням відповідачем судового рішення про поновлення на посаді) у сумі 222 106,65 грн; зобов`язати Апарат Верховної Ради України провести із ОСОБА_1 кінцевий розрахунок при звільненні нарахувавши і виплативши йому компенсацію за усі дні невикористаної відпустки за період з 01 жовтня 2021 року по 01 травня 2023 року включно.

Позивач зазначає, що розпорядженням в. о. керівника Апарату Верховної Ради України № 295-к від 01.03.2021 року ОСОБА_1 з 02.03.2021 року призначено на посаду заступника керуючого справами Управління справами Апарату Верховної Ради України шляхом укладання контракту про проходження державної служби на період дії карантину із встановленням випробування строком на один місяць.

Відповідно до розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України № 1187-к від 16.07.2021 року ОСОБА_1 з 16.07.2021 року призначено на посаду заступника керуючого справами Управління справами Апарату Верховної Ради України як переможця конкурсу на зайняття цієї посади. Цим самим розпорядженням позивача звільнено з посади керуючого справами цього ж Управління, на яку він був призначений шляхом укладання контракту про проходження служби на період дії карантину, а дію самого контракту припинено 02.03.2021 року.

Відповідно до розпорядження № 1639-к від 30.09.2021 року в.о. керівника Апарату Верховної Ради України ОСОБА_1.- заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України призначено на посаду першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України з 01.10.2021 року як переможця конкурсу на зайняття цієї посади.

За розпорядженням в.о. керівника Апарату Верховної Ради України № 165-к від 31.01.2022 року ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 65, п. 4 ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу» звільнено з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України.

Вказане рішення прийнято на підставі матеріалів дисциплінарної справи стосовно ОСОБА_1 та листа в.о. керівника Апарату Верховної Ради України від 31.01.2022 року № 20/08-22/27515.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року по справі № 160/4382/22 визнано протиправним та скасовано розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України № 165-к від 31.01.2022 року про звільнення ОСОБА_1 .. Цим же рішенням суду позивача поновлено на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України та стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 269 591,52 грн. Вказане рішення суду було допущено до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Станом на 04.10.2022 року відповідач був обізнаний зі змістом рішення суду оскільки представник відповідача був присутній у судовому засіданні, проте рішення суду у присудженій до негайного виконання частині керівництвом Верховної Ради України виконано не було.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 року апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року у справі № 160/4382/22 - залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2023 року касаційну скаргу Апарату Верховної Ради України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року та на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 року - повернуто.

24.04.2023 року засобами телекомунікаційного зв`язку через месенджер WhatsApp позивач отримав повідомлення про його поновлення на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України, шляхом отримання фотокопії розпорядження № 820-к від 24.04.2023 року.

В той самий день, 24.04.2023 року шляхом направлення повідомлення через месенджер WhatsApp позивач направив до керівника управління кадрів Апарату Верховної Рад України повідомлення про причину його відсутності на роботі, а саме, те, що він знаходиться поза межами України, хворіє та підтверджуючі документи надасть додатково.

Зневірившись у тому, що керівництвом Апарату Верховної Ради України будуть виконані вище вказані судові рішення, через відсутність у позивача коштів у достатньому розмірі та через його хворобу, а також через відсутність належного транспортного сполучення, позивач не мав змоги швидко повернутися з міста Ташкент, Узбекистан, де він перебував станом на 24.04.2023 року разом зі своєю дружиною та трьома малолітніми дітьми до міста Києва та негайно приступити до виконання своїх обов`язків Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної ради України.

Позивачем було прийнято рішення подати до керівництва Апарату Верховної Ради України заяву про звільнення з посади Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням. Така заява позивача у відповідності до положень статті 38 КЗпПУ (яка є спеціальною нормою щодо цих правовідносин) зумовлена об`єктивною неможливістю продовжувати подальшу роботу у Апараті Верховної Ради України.

28.04.2023 року позивачем надіслано керівнику управління кадрів Апарату Верховної ради України, через месенджер WhatsApp, тобто у той самий спосіб, який позивачу раніше було надіслано повідомлення про поновлення на посаді Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України, заяву про звільнення з 01 травня 2023 року за власним бажанням. У цій заяві позивач просив звільнити його з посади з 01 травня 2023 року. Обгрунтовуючи таку заяву позивач особисто повідомив керівника управління кадрів Апарату Верховної Ради України про те, що він через хворобу на пневмонію не може швидко прибути на роботу до міста Києва та у подальшому він планує продовжувати проживати у місті Дніпрі. Не отримавши жодної відповіді з боку відповідача на заяву про звільнення за власним бажанням від 28.04.2023 року, позивач на офіційну адресу електронної пошти керівника управління кадрів Апарату Верховної Ради України повторно направив свою заяву про звільнення та підписав її електронним підписом.

Крім того, 08 травня 2023 року, національним оператором поштового зв`язку - Укрпоштою (рекомендованим листом № 664), позивачем додаткового направлено оригінал заяви про звільнення 28 квітня 2023 року з посади Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України з 01 травня 2023 року за власним бажанням.

Незважаючи на вказану заяву, посадові особи відповідача ініціювали щодо позивача нове дисциплінарне провадження за відсутності його на робочому місці без поважних причин 01, 02, 03, 04 та 05 травня 2023 року, за наслідками якого, розпорядженням № 1042-К від 19.05.2023 року позивачеві оголошено догану.

Вказане розпорядження позивач отримав 19.06.2023 року одразу після повернення в Україну.

Одразу після цього, відносно позивача ініційовано та розпочато друге дисциплінарне провадження за відсутність позивача на роботі без поважних причин 08, 09, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18 та 19 травня 2023 року.

За результатами цього дисциплінарного провадження розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України В. Штучного № 1262-К від 16.06.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України» позивача звільнено з посади за вчинення систематичного прогулу без поважних причин 08, 09, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18 та 19 травня 2023 року.

Вказані розпорядження позивач вважає незаконними, необґрунтованими, недобросовісними та несправедливими, внаслідок чого, вони, на переконання позивача підлягають скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 задоволено частково.

Стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (143 робочих дні вимушеного прогулу за період часу 05.10.2022 року по 23.04.2023 року) у сумі 219 043,11 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення частково, та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники судового процесу, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи без участі останніх.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що за розпорядження в. о. керівника Апарату Верховної Ради України № 295-к від 01.03.2021 року ОСОБА_1 з 02.03.2021 року призначено на посаду заступника керуючого справами Управління справами Апарату Верховної Ради України шляхом укладання контракту про проходження державної служби на період дії карантину із встановленням випробування строком на один місяць.

Відповідно до розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України № 1187-к від 16.07.2021 року ОСОБА_1 з 16.07.2021 року призначено на посаду заступника керуючого справами Управління справами Апарату Верховної Ради України як переможця конкурсу на зайняття цієї посади. Цим самим розпорядженням позивача звільнено з посади керуючого справами цього ж Управління, на яку він був призначений шляхом укладання контракту про проходження служби на період дії карантину, а дію самого контракту припинено 02.03.2021 року.

Відповідно до розпорядження № 1639-к від 30.09.2021 року в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України ОСОБА_1 - заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України призначено на посаду першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України з 01.10.2021 року як переможця конкурсу на зайняття цієї посади.

За розпорядженням в.о. керівника Апарату Верховної Ради України № 165-к від 31.01.2022 року ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 65, п. 4 ч. 1 ст. 66 Закону України "Про державну службу" звільнено з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року по справі № 160/4382/22 визнано протиправним та скасовано розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України № 165-к від 31.01.2022 року про звільнення ОСОБА_1 . Цим же рішенням суду позивача поновлено на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України та стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 269 591,52 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 року апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 року у справі № 160/4382/22 - залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2023 року касаційну скаргу Апарату Верховної Ради України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року та на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 року - повернуто.

Розпорядженням в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України від 24.04.2023 року № 820-К скасовано розпорядження виконувача обов`язків Керівника Апарату Верховної Ради України від 31.01.2022 року № 165-к "Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами" та поновлено його з 31 січня 2022 року на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України.

24.04.2023 року засобами телекомунікаційного зв`язку через месенджер WhatsApp на телефонний номер, зазначений позивачем в заяві про поновлення його на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України від 19.10.2022 року, позивачу направлено повідомлення про його поновлення на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України, про що складено протокол про доведення інформації та документів до відома державного службовця ОСОБА_1 від 24.04.2023 року, та направлено фотокопію розпорядження № 820-к від 24.04.2023 року.

24.04.2023 року шляхом направлення повідомлення через месенджер WhatsApp позивач повідомив посадових осіб відповідача, що наразі він хворіє.

28.04.2023 року позивач через месенджер WhatsApp на номер +380 50 417 9777 направив повідомлення наступного змісту:

"Доброго дня пані Оксано. Ще раз нагадую, що наразі я хворію (про що є відповідний медичний документ в мене), тому фізично не маю змоги приїхати та написати заяву про звільнення. Але я готовий, як ми з Вами і говорили підписати заяву відділено за допомогою ЕЦП (я його зробив) або Дія Підпис.

Сьогодні вже п`ятниця, що будемо робити? Як мені звільнитися?"

Відповідь: "Вітаю! З?ясовую"

О 16:09 28.04.2023 року позивач направив на той же номер через месенжер WhatsApp фотокопію своєї заяви від 28.04.2023 року, в якій просив звільнити його за власним бажанням з 01 травня 2023 року та попросив подивитися, чи все так.

У відповідь на вказане повідомлення, позивач отримав повідомлення: "Стосовно лікарняного Ви не запитували?"

На вказане запитання позивач написав, що зараз набере свого співбесідника.

Керівником Управління кадрів Апарату Верховної Ради України 02.05.2023 року позивачу направлено лист № 20/08-2023/93294 наступного змісту:

"Розпорядженням в. о. керівника Апарату Верховної Ради України від 24 квітня 2023 року № 820-к Ви поновлені на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України.

Ураховуючи норми частин першої, другої статті 9-1 Закону України "Про державну службу", Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1042, 24 квітня 2023 року на телефонний номер НОМЕР_1 , зазначений Вами в заяві про поновлення на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України від 19 жовтня 2022 року, та який було повідомлено Вашим адвокатом Шкляруком Денисом Сергійовичем 12 квітня 2023 року як Ваш контактний номер, через месенджер WhatsApp, керівником Управління кадрів Апарату Верховної Ради України надіслано повідомлення про поновлення Вас на роботі, про що складено відповідний протокол.

За змістом частини четвертої статті 9-1 Закону України "Про державну службу" інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв?язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п?ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Таким чином Ви повинні були приступити до виконання обов?язків першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України не пізніше 01 травня 2023 року. Проте, станом на 02 травня 2023 року до виконання обов?язків за посадою Ви так і не приступили.

Враховуючи викладене, просимо до 18 год. 00 хв. 03 травня 2023 року повідомити про причини Вашої відсутності на службі у відповідь на цей лист або шляхом використання засобів телекомунікаційного зв?язку, зокрема через месенджер WhatsApp, на телефонний номер НОМЕР_2 або на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 "

03.05.2023 року електронним підписом позивача підписано його заяву про звільнення з 01 травня 2023 року за власним бажанням, датовану 28.04.2023 року (зареєстрована відповідачем 09.05.2023 року).

У відповідь на лист Керівника Управління кадрів Апарату Верховної Ради України від 02.05.2023 року за № 20/08-2023/93294, позивач направив повідомлення наступного змісту: " 03.05.2023 року через месенджер WhatsApp Ви повідомили мене про те, що Вами було надіслано мені листа (щодо причини відсутності на роботі) через СЕДО, на адреси, зазначені в особовій справі, а також через месенджер WhatsApp. Довожу до Вашого відома, що наразі в мене немає доступу до СЕДО (віддаленого тощо), хоча Ви казали під час нашої розмови про те, що віддалений доступ мені нададуть. Листи, які відправляються мені через СЕДО я, нажаль, не маю можливості дивитися через відсутність доступу. На майбутнє прошу писати мені листи на мою особисту електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 або через месенджер WhatsApp за номером НОМЕР_3 .

Розпорядженням в. о. Керівника Апарату Верховної Ради України від 24 квітня 2023 року № 820-к мене поновлено на посаді Першого заступника керівника України.

Пунктом третім розпорядження № 820-к від 24 квітня 2023 року Управлінню справами необхідно провести мені виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 269591,52 грн. Станом на 03.05.2023 року з невідомих мені причин кошти не надійшли на мій рахунок, що свідчить про невиконання Апаратом Верховної ради України рішення суду.

Повідомлення про моє поновлення на посаді Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України мною було отримано від Вас 24 квітня 2023 року через месенджер WhatsApp з номеру телефону НОМЕР_4 . В той же день 24 квітня 2023 року через месенджер WhatsApp мною було повідомлено Вас про причину моєї відсутності на роботі - через хворобу (на підтвердження чого в мене є відповідний документ).

Також мною було надіслано Вам через месенджер WhatsApp заяву на звільнення з 01 травня 2023 року за власним бажанням. Наразі відповідь та жодної реакції по цій заяві мною отримано не було.

У зв`язку з виконанням рішення суду через невиплату мені середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 269591,52 грн - наразі в мене немає коштів, щоб терміново дістатися з міста Тбілісі (Грузія) до м. Київ (Україна). На момент отримання повідомлення від Вас 24 квітня 2023 року я перебував у місті Ташкент (Узбекистан).

Відтак, прошу:

Врахувати зазначені обставини та визнати причини моєї відсутності на робочому місці в якості поважних.

Забезпечити виконання рішення суду щодо виплати мені коштів у повному обсязі.

Забезпечити негайний розгляд моєї заяви про звільнення від 01 травня 2023 року та невідкладно повідомити мене про результати її розгляду."

На вказане звернення позивача, листом керівника Управління кадрів Апарату Верховної Ради України № 20/08-2023/96400 від 05.05.2023 року стосовно пояснення причин відсутності на службі, а також вимоги розгляду заяви про звільнення із займаної посади, позивача повідомлено, що на момент отримання повідомлення про поновлення на посаді та наразі, він перебуває за межами території України. При цьому, згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2022 року № 440 "Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану", робота державних службовців та працівників державного органу за межами України допускається лише у разі службового відрядження, оформленого в установленому порядку. При цьому, у разі перебування державного службовця або працівника державного органу в робочий час за кордоном, крім перебування у службовому відрядженні, оформленому в установленому порядку, до них може бути застосоване дисциплінарне стягнення відповідно до закону (пункт з вказаної постанови КМУ).

Щодо розгляду поданої позивачем заяви про звільнення, у вказаному листі зазначено, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 83, частини першої статті 86 Закону державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб?єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб?єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов?язків державним органом (частина друга статті 86 Закону). З огляду на викладене, відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для реалізації поданої ним заяви.

Так, листом Апарату Верховної Ради України за № 20/08-2023/107579 від 19.05.2023 року позивача повідомлено, що у зв`язку з надходженням до Апарату Верховної Ради засобами поштового зв`язку його заяви про звільнення із займаної посади за власним бажанням, то з урахуванням вимог чинного законодавства правових підстав для її реалізації немає.

Листом Апарату Верховної Ради України за № 20/08-2023/108173 від 22.05.2023 року позивача повідомлено про результати розгляду заяви про звільнення з 01.05.2023 року, та про направлення їх на поштову адресу, зазначену на поштовому конверті, що надійшов до Апарату Верховної Ради України із заявою позивача.

Заступником Керівника апарату Верховної Ради України - керівником Управління справами Ханіком Ю. П., заступником керівника Управління справами - керівником відділу юридичного забезпечення Ларіоновою О. В., керівником загального відділу Бежевець І. М. складено Акти про відсутність на роботі ОСОБА_1 01 травня 2023 року, 02 травня 2023 року, 03 травня 2023 року, 04 травня 2023 року та 05 травня 2023 року.

05.05.2023 року заступник Керівника Апарату Верховної Ради України - керівник Управління справами Ю. Ханік подав Керівникові Апарату Верховної Ради України Штучному В. В. доповідну записку про відсутність на робочому місці поновленого на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України ОСОБА_1 упродовж 01, 02, 03, 04, 05 травня 2023 року, про що складено відповідні акти.

Розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 942-к від 08.05.2023 року порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 та утворено дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку.

Про здійснення стосовно ОСОБА_1 дисциплінарного провадження, позивача повідомлено листом № 20/08-2023/97980 від 08.05.2023 року, доведено до відома дату та час засідання дисциплінарної комісії та запропоновано надати пояснення щодо відсутності на службі з 01 по 05 травня 2023 року.

11.05.2023 року електронним підписом позивача підписано його пояснення, в яких позивач зазначив, що 24.04.2023 року шляхом направлення повідомлення через месенджер WhatsApp він повідомив ОСОБА_3 - керівника управління кадрів Апарату Верховної Ради України про причину його відсутності на роботі. У цьому повідомленні він зауважив, що станом на 24.04.2023 рок він хворіє та підтверджуючий документ зможе надати додатково. Зневірившись у тому, що керівництвом Апарату Верхової Ради України будуть виконані судові рішення про поновлення позивача на роботі, через відсутність у нього коштів у достатньому розмірі та через його хворобу, а також через відсутність належного транспортного сполучення, він не мав змоги фізично повернутися з міста Ташкент, Узбекистан, де перебував станом на 24 квітня 2023 року, до міста Київ (Україна), та негайно приступити до виконання своїх обв?язків Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України. Саме з цих причин ним було прийнято рішення подати керівництву Апарату Верховної Ради України заяву про звільнення з посади Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням. 28 квітня 2023 року позивачем було надіслано ОСОБА_3 , керівнику управління кадрів Апарату Верховної Ради України, за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку, а саме через месенджер WhatsApp, заяву на звільнення з 01 травня 2023 року за власним бажанням. Втім, не отримавши жодної відповіді з боку Апарату Верховної Ради України на свою заяву, 04.05.2023 року він повторно надіслав заяву про звільнення на офіційну адресу електронної пошти керівника управління кадрів Апарату Верховної Ради України, яка була підписана електронним цифровим підписом. 08.05.2023 року позивач додатково передав оригінал заяви на звільнення від 28 квітня 2023 року національним оператором поштового зв`язку - Укрпоштою (рекомендованим листом № 664).

16.05.2023 року заступник керівника Управління справами - головний бухгалтер О. Войцих листом № 15/32-729 повідомила Керівника Управління кадрами ОСОБА_3 про те, що станом на 16 травня 2023 року до особистого електронного кабінету Управління справами Апарату Верховної Ради України на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України не надходили електронні листки непрацездатності, видані ОСОБА_1 . Також до відділу бухгалтерського обліку, фінансів та бюджетного планування для розгляду і опрацювання не надходили паперові листки непрацездатності, видані ОСОБА_1 .

За результатом розгляду дисциплінарної справи стосовно позивача, дисциплінарною комісією складено подання, в якому дисциплінарна комісія дійшла висновку, що у діях ОСОБА_1 , першого заступника керівника Управління справами апарату Верховної ради України, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, є ознаки дисциплінарного проступку, що полягають у скоєнні ним дисциплінарного проступку, а саме - прогулу без поважних причин 01, 02, 03, 04 та 05 травня 2023 року. У зв`язку з допущенням дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу", ОСОБА_1 заслуговує на вид дисциплінарного стягнення - оголошення догани відповідно до частини третьої статті 66 Закону України "Про державну службу".

Розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 1042-К від 19.05.2023 року ОСОБА_1 , першому заступнику керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України, оголошено догану за прогул без поважних причин 01, 02, 03, 04 та 05 травня 2023 року.

Вказане розпорядження направлено на зареєстровану адресу позивача та отримано ним 27.05.2023 року (том 2 а. с. 46,47).

Крім того, заступником Керівника апарату Верховної Ради України - керівником Управління справами Ханіком Ю. П., заступником керівника Управління справами- керівником відділу юридичного забезпечення Ларіоновою О. В. , заступником керівника загального відділу Кизимою Т. В. складено Акти про відсутність на роботі ОСОБА_1 08 травня 2023 року, 09 травня 2023 року, 10 травня 2023 року, 11 травня 2023 року, 12 травня 2023 року, 15 травня 2023 року, 16 травня 2023 року, 17 травня 2023 року, 18 травня 2023 року та 19 травня 2023 року.

22.05.2023 року заступник Керівника Апарату Верховної Ради України - керівник Управління справами Ю. Ханік подав в. о. Керівника Апарату Верховної Ради України Янчуку А. О. доповідну записку про відсутність на робочому місці поновленого на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України ОСОБА_1 у період з 08 по 19 травня 2023 року, про що складено відповідні акти.

Розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 1056-к від 23.05.2023 року порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 та утворено дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку.

Про здійснення стосовно ОСОБА_1 дисциплінарного провадження, позивача повідомлено листом № 20/08-2023/112969 від 25.05.2023 року, доведено до відома місце, дату та час засідання дисциплінарної комісії та запропоновано надати пояснення щодо відсутності на службі з 01 по 05 травня 2023 року.

31.05.2023 року електронним підписом позивача підписано його пояснення, в яких позивач зазначив, що 24.04.2023 року шляхом направлення повідомлення через месенджер WhatsApp він повідомив ОСОБА_3 - керівника управління кадрів Апарату Верховної Ради України про причину його відсутності на роботі. У цьому повідомленні він зауважив, що станом на 24.04.2023 рок він хворіє та підтверджуючий документ зможе надати додатково. Зневірившись у тому, що керівництвом Апарату Верхової Ради України будуть виконані судові рішення про поновлення позивача на роботі, через відсутність у нього коштів у достатньому розмірі а через його хворобу, а також через відсутність належного транспортного сполучення, він не мав змоги фізично повернутися з міста Ташкент, Узбекистан, де перебував станом на 24 квітня 2023 року, до міста Київ (Україна), та негайно приступити до виконання своїх обв?язків Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України. Саме з цих причин ним було прийнято рішення подати керівництву Апарату Верховної Ради України заяву про звільнення з посади Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням. 28 квітня 2023 року позивачем було надіслано ОСОБА_3 , керівнику управління кадрів Апарату Верховної Ради України, за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку, а саме через месенджер WhatsApp, заяву на звільнення з 01 травня 2023 року за власним бажанням. Втім, не отримавши жодної відповіді з боку Апарату Верховної Ради України на свою заяву, 04.05.2023 року він повторно надіслав заяву про звільнення на офіційну адресу електронної пошти керівника управління кадрів Апарату Верховної Ради України, яка була підписана електронним цифровим підписом. 08.05.2023 року позивач додатково передав оригінал заяви на звільнення від 28 квітня 2023 року національним оператором потового зв`язку - Укрпоштою (рекомендованим листом № 664). Також позивач у своїх поясненнях вказав, що станом на 31.05.2023 року він перебуває за кордоном та досі хворіє, про що має відповідний документ.

За результатом розгляду дисциплінарної справи стосовно позивача, дисциплінарною комісією складено подання від 12.06.2023 року, в якому дисциплінарна комісія дійшла висновку, що у діях ОСОБА_1 , першого заступника керівника Управління справами апарату Верховної ради України, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, є ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу", що полягають у скоєнні ним дисциплінарного проступку, а саме - прогулу без поважних причин 08, 09, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18 та 19 травня 2023 року. У зв`язку із вчиненням систематично (протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу" прогулу без поважних причин, ОСОБА_1 заслуговує на вид дисциплінарного стягнення - звільнення з посади державної служби відповідно до частини п?ятої статті 66 Закону України "Про державну службу".

Розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 1262-К від 16.06.2023 року ОСОБА_1 , першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України звільнено за вчинення систематично (повторно протягом року) прогулу без поважних причин.

Вказане розпорядження направлено на зареєстровану адресу позивача та отримано ним 24.06.2023 року (том 2 а. с. 51,52).

Позивач, не погодившись з розпорядженнями про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та звільнення, звернувся до суду з позовною заявою про їх скасування.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов переконання що відповідач мав обґрунтовані підстави про застосування до позивача за скоєння дисциплінарного проступку стягнення у вигляді догани за систематичне вчинення (повторне протягом року) прогулу, звільнення з державної служби. Тяжкість застосованих до позивача видів дисциплінарного стягнення відповідає вчиненому дисциплінарному проступку.

Так, під час проведення дисциплінарних справ достовірно встановлено факт підтвердження скоєння позивачем дисциплінарного проступку у вигляді прогулів, про проведення дисциплінарних справ стосовно позивача, ОСОБА_1 був повідомлений належним чином та надавав відповідні пояснення, тому оскаржувані розпорядження № 1042-К від 19.05.2023 та № 1262-К від 16.06.2023, та дії відповідача щодо відмови у розгляді заяви позивача від 28.04.2023 року відповідають приписам п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, суд першої інстанції погодився з позицією відповідача, що позивач допустив порушення службової дисципліни, а саме правил внутрішнього службового розпорядку, а саме прогул без поважних причин.

Щодо вимоги про стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, поновлення позивача на посаді з 24.04.2023 року, середній заробіток за період з 05.10.2022 року по 23.04.2023 року підлягає стягненню з Апарату Верховної Ради України на користь позивача, позивач помилково включає до розрахунку 04.10.2022 року, яке вже увійшло в розрахунок середнього заробітку у справі № 160/4382/22 та 24.04.2023 року, дату, з якого його поновлено на посаді, отже в цій частині вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, період з 05.10.2022 року по 23.04.2023 року становить 143 робочі дні, отже середній заробіток, який підлягає стягненню з Апарату Верховної Ради України на користь позивача складає 219 043,11 грн (1531,77 грн х 143 дні) без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стосовно позовної вимоги про нарахування і виплату компенсації за усі дні невикористаної відпустки за період з 01 жовтня 2021 року по 01 травня 2023 року включно, судом враховано, що згідно розрахунково-платіжної відомості за червень 2023 року ОСОБА_1 виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 40 днів у розмірі 21 579,60 грн.

Отже, враховуючи виплату позивачу компенсації невикористаної відпустки, зазначена вище позовна вимога задоволенню не підлягає.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у межах підстав апеляційного оскарження, колегія суддів зазначає таке.

Спір в даному провадженні виник у зв`язку зі звільненням позивача з посади державної служби

Відповідно до частин другої і третьої статті 5 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII) відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підставою для припинення державної служби може бути ініціатива державного службовця на підставі пункту 3 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII.

Статтею 86 Закону №889-VIII передбачено, що державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення (частина перша). Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом (частина друга). Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю (частина третя).

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника визначені у статті 38 КЗпП України.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду неодноразово висловлював висновок про можливість звільнення особи, яка є державним службовцем, з підстави, передбаченої частиною третьою статті 38 КЗпП України, що узгоджуються з положеннями частини третьої статті 5 Закону №889-VIII (зокрема, у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №813/2869/17 і від 26 листопада 2020 року у справі №821/1685/16).

Дослідивши правові висновки викладені у вказаних постановах Верховного Суду, колегією суддів зазначається, що для звільнення працівника за частиною третьою статті 38 КЗпП України достатньо самого лише факту невиконання роботодавцем законодавства про працю, тоді як істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність, факт усунення таких порушень чи відсутність негативних наслідків для працівника від таких порушень не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні його за частиною третьою статті 38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені.

При цьому в разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, останній може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначених висновків і вважає їх застосовними при розгляді цієї справи.

Вирішуючи даний спір по суті, колегія суддів виходив з того, що факт порушення Апаратом Верховної Ради України законодавства про працю під час звільнення ОСОБА_1 підтверджується рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року у справі № 160/4382/22, яким звільнення позивача визнано незаконним і поновлено його на роботі.

Водночас факт порушення стосовно позивача вимог частини восьмої статті 235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника на роботі підтверджується датою наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді - 24 квітня 2023 року, що виданий відповідачем майже через рік роки з дня ухвалення рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року у справі № 160/4382/22.

З урахуванням наведених обставин колегія суддів вважає доведеним факт невиконання Апаратом Верховної Ради України щодо ОСОБА_1 законодавства про працю та неправомірність відмови відповідача звільнити у зв`язку з цим позивача за частиною третьою статті 38 КЗпП України.

При цьому, колегія суддів зазначає, що положення частини третьої статті 38 КЗпП України не ставлять можливість звільнення працівника за цією нормою у залежність від того, чи є порушення законодавства про працю триваючими та чи поновлені права працівника після відповідних порушень.

На обґрунтованість такого висновку, колегія суддів звертає увагу на внесені до частини третьої статті 38 КЗпП України згідно із Законом України від 16.11.2022 №2759-IX, яким цю норму викладено в такій редакції: «Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили».

Крім того, поновлення незаконно звільненого працівника на роботі повертає сторін трудового спору (працівника і роботодавця) у положення, яке існувало на день звільнення.

Отже, внаслідок скасування підстави припинення трудового договору незаконно звільнений працівник вважається таким, що весь цей час перебував у трудових відносинах, що гарантує йому оплату часу вимушеного прогулу та зарахування цього часу до його страхового стажу.

При цьому видання роботодавцем наказу про поновлення працівника на роботі є способом виконання відповідного рішення суду, передбаченим чинним законодавством (частина друга статті 65 Закону України «Про виконавче провадження»), що полягає у скасуванні розпорядчим актом роботодавця раніше виданого ним наказу про звільнення та відновленні з працівником трудових відносин з наступної після дня звільнення дати, що засвідчує безперервність трудових відносин з дня прийняття працівника на роботу, а не укладення з ним нового трудового договору.

Звільнення позивача з роботи згідно розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України В. Штучного № 1262-К від 16 червня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України без розгляду заяви про звільнення за власним бажанням від 28 квітня 2023 року суперечить вимогам закону.

Незважаючи на вказану заяву, відповідач відповідно до розпорядження від 16 червня 2023 року № 1262-К звільнив позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, а не на підставі частини третьої статті 83 Закону № 889-VIII.

Працівник, який повідомив про неможливість продовжувати трудову діяльність за певним місцем роботи та подав заяву про бажання звільнитися, не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з відсутністю на робочому місці.

За приписами частини другої статті 86 Закону № 889-VIII державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач був ознайомлений з заявою позивача про звільнення за власним бажанням, при цьому допустив зволікання після отримання заяви, будь-яких з позивачем погоджень не провів.

Протягом усього періоду (з моменту подання заяви, проведення відповідачем необхідної процедури погодження звільнення та підготовки оскаржуваного розпорядження) позивач свою заяву не відкликав, інших дій, які б свідчили про відсутність волевиявлення на припинення державної служби згідно поданої ним заяви не вчиняв.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення і тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права та не враховує висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції не правильно застосовано норми матеріального права, тому, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає за необхідне частково задовольнити скаргу позивача.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 адміністративній справі №160/16473/23 скасувати в частині відмовлених позовних та прийняти у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України А. Янчука № 1042-К від 19 травня 2023 року "Про оголошення догани ОСОБА_1 "

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України В. Штучного № 1262-К від 16 червня 2023 року "Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України".

Визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням з 01 травня 2023 року та зобов`язати Апарат Верховної Ради України розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти наказ, яким звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням згідно поданої від 28 квітня 2023 року заяви.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 адміністративній справі №160/16473/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили 14 лютого 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 19 лютого 2024 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров