Справа № 260/182/24
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2024 року м. Ужгород№ 260/182/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Рішко Сергій Іванович в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області) , у якому просить:

1. Визнати протиправними та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України №13 від 17.02.2023 року, №13 від 27.02.2023 року, №13 від 17.07.2023 року; №13 від 16.11.2023 року, якими відмовлено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зарахуванні до її стажу роботи на посадах державної служби періоду роботи на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії Торунської сільської ради народних депутатів Міжгірського району Закарпатської області з 18 грудня 1980 року по 05 лютого 1983 року;

2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 періоди роботи з 18 грудня 1980 року по 05 лютого 1983 року на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії Торунської сільської ради народних депутатів Міжгірського району Закарпатської області до її стажу роботи на посадах державної служби та провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ "Про державну службу", з 08 січня 2023 року.

3. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що внаслідок протиправних рішень відповідача, спеціальний стаж позивачки на посадах, що дає право на пенсію за віком державним службовцям було зменшено з 20 років 1 місяця 4 днів до 17 років 11 місяців 16 днів, у зв`язку із неврахуванням до такого стажу періоду роботи на посаді бухгалтера в Торунській сільській раді народних депутатів Міжгірського району Закарпатської області з 18.12.1980 року по 05.02.1983 року (2 роки 1 місяць 18 днів). Позивач вважає незаконними оскаржувані рішення про відмову у зарахуванні позивачці до стажу роботи на державній службі періоду роботи на посаді бухгалтера в Торунській сільській раді та відповідно неправомірними дії відповідача щодо неврахування цього стажу при обчисленні розміру пенсії позивачки.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області позов не визнало. У наданому до суду відзиві на позов представник Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зазначає, що до стажу державної служби не зараховано період роботи позивача з 18.12.1980 по 05.02.1983 на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії Торунської сільської ради народних депутатів Міжгірського району Закарпатської області, оскільки відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 ( чинним на той час), робота в центральній бухгалтерії при сільський, селищних, міських радах не зараховується до стажу державної служби.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Позивач звернулася 09.02.2023 року із заявою встановленого зразка за призначенням пенсії по віку надавши пакет для призначення пенсії по віку. Згідно рішення №13 від 17.02.2023 року здійснено призначення пенсії по віку з нарахуванням 41 року 3 місяців та 21 дня страхового стажу. Розмір пенсії після призначення склав 8501, 26 грн.

20.02.2023 року позивачкою було подано заяву на перехід з пенсії по віку на пенсію по Закону України «Про державну службу». Рішенням від 27.02.2023 року №13 Позивачці було перераховано пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». В подальшому після проведених декількох перерахунків у зв`язку з подачею додаткових документів страховий стаж позивачки склав: 41 рік 9 місяців - 6 днів, в тому числі страховий стаж до 01.01.2004 року - 22 роки 8 місяців 6 днів, страховий стаж після 01.01.2004 року - 19 років 1 місяць 0 днів, стаж на посадах державної служби - 20 років 1 місяць 4 дні. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 15 016,56 грн. Розмір пенсії з надбавками було визначено у розмірі 10 811,93 грн.

З матеріалів справи встановлено, що перерахунок пенсії позивача неодноразово проводився за зверненням позивача. Згідно перерахунку пенсії від 17.07.2023 рішення №13 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії за віком на підставі Закону України «Про державну службу» та розмір пенсії з надбавками було визначено у розмірі 10 811,93 грн.

До стажу державної служби не було враховано період роботи з 18 грудня 1980 року по 05 лютого 1983 року на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії Торунської сільської ради народних депутатів Міжгірського району Закарпатської області.

На звернення позивача щодо зарахування до стажу державної служби при призначенні пенсії згідно Закону України «Про державну службу» періоду роботи на посаді бухгалтера в сільській раді, відповідачем надано лист-відповідь від 14.11.2023 №0700-0306-8/64044 в якому вказали на відсутність підстав для зарахування періоду роботи на посаді бухгалтера з 01.12.1980 року по 05.02.1983 року до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службавців.

Позивач не погодилася з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо незарахування вищевказаного періоду роботи до стажу роботи на державній службі та звернулася до суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 10, частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу" №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу"№3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно пункту 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідачем не зараховано до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби період роботи з 18.12.1980 по 05.02.1983 на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії Торунської сільської ради народних депутатів Міжгірського району Закарпатської області

Суд зазначає, що статтею 46 Закону № 889-VII визначені особливості стажу державної служби, а саме - у частині другій зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25 березня 2016 року, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII.

Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі - Порядок № 283)

Статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено класифікацію посад в органах місцевого самоврядування 7 категорій посад. Віднесення інших посад органів місцевого самоврядування, не зазначених у цій статті, до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням керівників відповідних органів місцевого самоврядування.

Посада бухгалтера централізованої бухгалтерії сільської/селищної ради у вищезазначеній статті не віднесена до жодної із категорій посад в органах місцевого самоврядування.

Окрім цього, відповідно до статті 1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Частиною восьмою статті 33 цього ж Закону передбачено, що джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема у виконавчих комітетах місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах.

Вказане означає, що до стажу державної служби зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в управліннях, відділах, які згідно з затвердженою структурою належали до апарату виконкомів.

Згідно з Положенням про централізовані бухгалтерії при виконавчих комітетах сільських, селищних і міських (міст районного підпорядкування) Рад народних депутатів, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 22 грудня 1980 року № 655, централізовані бухгалтерії при виконкомах сільських, селищних і міських (міст районного підпорядкування) Рад народних депутатів створювалися як самостійні структурні підрозділи за рішеннями виконкомів районних (міських) Рад народних депутатів за рахунок загальної чисельності працівників апарату управління, фонду заробітної плати цього апарату усіх установ, які перебувають на бюджеті району (міста), для ведення обліку виконання бюджету і кошторисів видатків установ, що перебувають на сільських, селищних і міських бюджетах.

Враховуючи викладене, вказані централізовані бухгалтерії були самостійними бюджетними установами, які обслуговували школи, дитячі садки, бібліотеки, лікарні і до органів державної влади та місцевого самоврядування не належали.

Таким чином, періоди роботи у централізованих бухгалтеріях при виконкомах сільських, селищних і міських (міст районного підпорядкування) Рад народних депутатів не можуть бути зараховані до стажу державної служби.

Враховуючи викладене, період роботи позивачки з 18.12.1980 року по 05.02.1983 року на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії Торунської сільської ради народних депутатів Міжгірського району Закарпатської області не може бути зарахований до стажу державної служби, оскільки посада бухгалтера, на той час, не була в установленому порядку віднесена до посад державної служби в органах місцевого самоврядування, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З підстав вище наведених, не підлягає і задоволенню позовна вимога про зобов`язання відповідача перевести перерахунок пенсії позивача відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.

За таких обставин та з огляду на матеріали справи, суд вважає позов є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на відмову у задоволенні адміністративного позову підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88008, м.Ужгород, пл.Народна, 4, ) про скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяЮ.Ю.Дору