Справа № 340/4893/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 340/4893/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року (суддя 1-ї інстанції Петренко О.С.) в адміністративній справі №340/4893/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

30.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державної установи «Центр пробації», в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації», яка полягала у недотриманні вимог Наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 р. №925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» при нарахуванні грошового утримання за жовтень 2022 року, компенсації за невикористані 19 (дев`ятнадцять) календарних днів чергової відпустки за 2022 рік та одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 22 (двадцять два) календарних роки служби начальнику Кропивницького районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» провести перерахунок грошового забезпечення начальника Кропивницького районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , доплатити з урахуванням проведених раніше виплат, грошове утримання за жовтень 2022 року, компенсацію за невикористані 19 (дев`ятнадцять) календарних днів чергової відпустки за 2022 рік та одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 22 (двадцять два) календарних роки служби відповідно до вимог Порядку №925/5 а саме розділу II глава 20 пункт 2;

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації», яка полягала у недотриманні вимог Наказу Міністерства юстиції України від 28.03..2018 р. №925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» щодо відмови виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, начальнику Кропивницького районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, на підставі мотивованого рапорту начальника Кропивницького районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області, підполковника внутрішньої служби Іванова Миколи Едуардовича від 26.09.2022 року;

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації», яка полягала у незастосуванні п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, та п. 1 примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів У країни від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при обчисленні в період з 29 січня 2020 року по 31 жовтня 2022 року розмірів посадового окладу начальнику Кропивницького районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та окладу за військовим званням, а саме не визначенні розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідній тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до вказаної постанови;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» провести перерахунок всіх видів грошового забезпечення в період з 29 січня 2020 року по 31 жовтня 2022 року, доплатити з урахуванням проведених раніше виплат грошове забезпечення, відповідно займаних посад та звань, обчисленого з розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених з урахуванням п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, та п. 1 примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів У країни від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на відповідні тарифні коефіцієнти встановленого законом на 01 січня календарного року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» провести перерахунок суми компенсації за невикористані 19 (дев`ятнадцять) календарних днів чергової відпустки за 2022 рік та одноразової грошову допомогу у зв`язку із звільненням у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 22 (двадцять два) календарних роки служби, доплатити з урахуванням проведених раніше виплат компенсацію за невикористані 19 (дев`ятнадцять) календарних днів чергової відпустки за 2022 рік та одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 22 (двадцять два) календарних роки служби обчисленого з розмірів посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, визначених з урахуванням п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, та п. 1 примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів У країни від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, на відповідні тарифні коефіцієнти встановленого законом на 01 січня календарного року, ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 01.07.2018 по 31.10.2022 він проходив службу в Державній установі «Центр пробації» та підпадав під дію Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», а саме Розділ V ст. 23 ч. 5 де зазначено: «На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Проте, під час звільнення зі служби, відповідачем протиправно було зменшено відсоток місячного грошового забезпечення за 22 (двадцять два) календарних роки служби при нарахуванні грошового утримання, не виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, а також не перераховано розмір посадового окладу та окладу за військове звання позивача шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідній тарифний коефіцієнт, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». На всі звернення позивача, стосовно захисту його прав, відповідач відповів відмовою, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав із даним позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» Міністерство юстиції України, яка полягала у нерозгляді рапорту ОСОБА_1 від 26.09.2022 року про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Зобов`язано Державну установу «Центр пробації» Міністерство юстиції України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.09.2022 року про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з урахуванням висновків суду.

Визнано протиправними дії Державної установи «Центр пробації» Міністерство юстиції України щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29 січня 2020 по 31 жовтня 2023 року та належних у вказаних період виплат без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022.

Зобов`язано Державну установу «Центр пробації» Міністерство юстиції України здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 по 31 жовтня 2022 року, а також виплачених за вказаний період додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, а також одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Розподіл судових витрат у справі не здійснювався.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не надання їм належної правової оцінки, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується лише за наявності економії фонду грошового забезпечення та мотивованого рапорту осіб рядового і начальницького складу. Крім того, судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18, оскільки предметом розгляду вказаної адміністративної справи був перерахунок пенсій особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб. За наведених обставин, при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення позивачу, відповідач діяв в межах та у спосіб, визначений Законами України, постановою Кабінету Міністрів України № 704, та наказом Міністерства юстиції України № 925/5 зокрема, розмір посадового окладу позивача визначався шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14. Також звертає увагу, що позивачем без поважних причин пропущений місячний строк звернення до суду, оскільки позовні вимоги про здійснення перерахунку грошового забезпечення починаючи з 2020, 2021, 2022 року, заявлені більше ніж через три роки після отримання ним щомісячного грошового забезпечення за ці роки та більше семи місяців після звільнення зі служби.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01.07.2018 по 31.10.2022 позивач проходив службу в ДУ «Центр пробації».

26.09.2022 позивач був попереджений про наступне звільнення, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 14.09.2022 №3854/5 "Про затвердження структури та штатів ДУ «Центр пробації» (а.с.9).

В зв`язку з викладеним, того ж дня позивачем написано рапорт на звільнення та рапорт на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, в зв`язку з скороченням посади (а.с.11).

21.10.2022 позивачу виплачено заробітну плату за жовтень 2022 в сумі 12 902,47 грн., а 27.10.2022 року грошову допомогу при звільненні, разом з компенсацією за невикористану відпустку 155 531 грн. 97 коп.

В зв`язку з тим, що в розрахунковому листі, наданому бухгалтерією ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області не було вказано про нарахування матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та були вказані різні суми заробітної плати за вересень і жовтень 2022 року, позивачем направлено лист та повторний рапорт на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (а.с.12).

Листом відповідача від 29.11.2022 №4314/11/Ян-22 позивачу повідомлено про порядок виплати грошового забезпечення для військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, який регулюється наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 №925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної КВС України» (а.с.13-14).

В березні 2023 року позивач повторно звернувся до відповідача про проведення належного йому грошового забезпечення (а.с.16-17).

Листом від 14.04.2023 за вих. №161/І-168/8/Ян-23 позивачу відмовлено в задоволені його заяви (а.с.18-19).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, яка полягала у нерозгляді рапорту позивача від 26.09.2022 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у зв`язку з чим зобов`язав відповідача повторно розглянути вищевказаний рапорт. Також суд першої інстанції встановив, що з 2020 відповідачем при визначенні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача протиправно не враховано розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, як розрахункову величину, тому дійшов висновку про протиправність виплати вищевказаних видів грошового забезпечення без урахуванням відповідних величин з 29.01.2020.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Предметом розгляду апеляційної скарги є встановлення у позивача права на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а також застосування прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року для розрахунку посадових окладів, визначених постановою КМУ від 30.08.2017 №704.

Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, колегія суддів зазначає таке.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713).

Нормами ч. 1 ст. 14 Закону №2713 передбачено, що до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно ч. 5 ст. 23 Закону №2713 на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Виплата грошового забезпечення особам начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» який прийнятий відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з метою визначення порядку та умов виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України (Порядок № 925/5).

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку №925/5 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за вислугу років); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (допомога для оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань).

Пунктом 1 розділу 15 Порядку №925/5 встановлено, що особам рядового і начальницького складу один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Виплата матеріальної допомоги особам рядового і начальницького складу здійснюється за місцем проходження служби на підставі наказу органу або установи, а начальникам цих органів або установ - наказу відповідного органу управління вищого рівня згідно з рапортами цих осіб з урахуванням пункту 24 розділу I цього Порядку.

Наказ видається на підставі мотивованого рапорту цієї особи, погодженого керівником структурного підрозділу та фінансовою службою відповідного органу або установи (пункт 2 розділу 15 Порядку №925/5).

Відповідно до пункту 8 розділу 15 Порядку №925/5, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується лише за наявності економії фонду грошового забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 26.09.2022 надав до відповідача рапорт, у якому просив виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в зв`язку з скороченням (втратою робочого місця) (а.с.11). Проте доказів його розгляду та прийняття будь-якого вмотивованого рішення відповідачем не було надано ні до суду першої ні апеляційної інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.09.2022 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Щодо застосування прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року для розрахунку посадових окладів, визначених постановою КМУ від 30.08.2017 №704, колегія суддів зазначає наступне.

Тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу встановлено постановою КМ України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Пунктом 4 цієї постанови Уряду (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, пункт 4 Постанови №704 було викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин п.4 постанови КМ України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

З урахуванням викладеного, згідно з вказаною постановою КМ України (у наведеній редакції) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018.

При цьому, примітки до Додатків 1 та 14, 15, 16 до цієї постанови застосовуються безпосередньо для супроводу та зв`язку з нормою, а відтак вони не мають визначального значення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову до КМ України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено; визнано протиправним та скасовано п.6 постанови КМ України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 залишено без змін.

Таким чином, з 29.01.2020, тобто, з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18, приписи п.6 постанови КМ України № 103 від 21.02.2018 втратили чинність та була відновлена дія п.4 постанови КМ України № 704 у первісній редакції.

Водночас, згідно з п.3 розділу ІІ Закону України № 1774-VІІІ від 06.12.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Під час розв`язання правової колізії між нормами п.3 розділу ІІ Закону України № 1774-VІІІ від 06.12.2016 та п.4 постанови КМ України № 704, у редакції до внесення змін постановою КМ України № 103 та приміток до додатків 1, 12, 13, 14 постанови КМ України № 704 перевагу належить віддати положенням закону, як акту права вищої юридичної сили.

Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, зауважив, що на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 цієї постанови було викладено в редакції змін, передбачених пунктом 6 постанови № 103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Тобто, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Водночас, Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Верховний Суд наголосив на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було встановлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (надалі - Закон № 294-IX), Закон № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Закон України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (Закон № 1928-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020, 2021 та 2022 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Оскільки норма п.3 розділу ІІ Закону України № 1774-VІІІ від 06.12.2016 не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за положення п.4 постанови КМ України № 704, у редакції до внесення змін постановою КМ України № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 постанови КМ України № 704, правові підстави для обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, є відсутніми.

З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що починаючи з січня 2020 року до моменту звільнення позивача зі служби у жовтні 2022 року, відповідач неправомірно застосовував при обчисленні додаткових та одноразових видів грошового забезпечення позивача таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а не станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022 відповідно.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд апеляційної інстанції не знаходить правових підстав для перегляду висновку суду першої інстанції про відсутність порушень строків звернення до суду.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року в адміністративній справі №340/4893/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник