Справа № 500/7545/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7545/23

15 лютого 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Кавійчик В.П.

представника відповідача Шпит І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу, поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.10.2023 №3714/03 "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідно до п.1 ч.1, абз.3 ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням посади начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з припиненням державної служби;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з 19.10.2023;

стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.10.2023 по день ухвалення судом рішення по даній справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 працював в органах юстиції з 2016 року. 02.03.2016 позивач прийняв Присягу державного службовця. Відповідно до наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.12.2022 № 993/03 "Про найменування посад" ОСОБА_1 працював з 29.12.2022 на посаді начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Посада, яку обіймав позивач відносилась до категорії "Б". 06.09.2023 ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення та запропоновано зайняти посаду: головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; начальника Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 12.10.2023, на службову електронну адресу, надійшов лист Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.10.2023 №14.7- 47/1125-23 та додатки на 31 аркуші та зазначено, що у зв`язку із скороченням посади начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції запропоновано інші рівнозначні посади державної служби та, як виняток, нижчі посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. 16.10.2023 знову ж таки на службову електронну адресу, надійшов лист Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.10.2023 №14.7-47/1135-23, яким продовжено терміни розгляду пропозицій (переліку) рівнозначних посад та як виняток нижчих вакантних посад державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, наданих у листі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №14.7-47/1125-23 від 11.10.2023.

Позивач вказує, що 05.06.2023 було проведено державну реєстрацію створення юридичної особи, а саме, Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому була наявна вакантна рівнозначна посада начальника відділу. Проте посаду начальника у новоствореному відділі, відповідачем не було запропоновано позивачу у зв`язку з тим, що станом на дату його попередження про звільнення, посада начальника Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вже не була вакантною. На переконання позивача, відповідач протиправно та свідомо затягуючи ознайомлення позивача з попередженням про звільнення, завчасно заповнив рівнозначну посаду у новоутвореному відділі, який являється правонаступником відділу, де займав посаду начальника ОСОБА_1 . Відповідач протиправно позбавив переважного права позивача зайняти вакантну посаду начальника Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Західного управління у новій структурі, заповнивши наперед рівнозначну посаду та надавши переваги під час проходження державної служби іншим працівникам, запропонувавши позивачу посади по залишковому принципу. Водночас відповідач не врахував успішне проходження позивачем державної служби: відсутність дисциплінарних стягнень протягом всього періоду служби, наявність грамот, підвищення кваліфікації, отримання премій. Також попередження про звільнення позивача не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, у попередженні про звільнення від 06.09.2023 було запропоновано лише 2 вакантні посади, а відповідно до наданої відповіді на адвокатський запит станом на 06.09.2023 було наявних 475 вакантних посад.

На думку позивача, спірний наказ від 18.10.2023 №3714/03 "Про звільнення ОСОБА_1 ", є протиправним та підлягає скасуванню, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що згідно наказу Міністерства юстиції України від 27.02.2023 № 776/5 "Про відділи державної виконавчої служби у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції", наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2023 № 859/5 "Про затвердження структури та штатної чисельності", наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.03.2023 № 794/03 "Про введення в дію структури та штатної чисельності, штатного розпису Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на 2023", відбулась реорганізація відділів державної виконавчої служби та як наслідок скорочення штатної чисельності загального та керівного складу відділів державної виконавчої Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до якої скоротилась кількість посад категорії "Б" підкатегорії "Б3", що свідчить про зменшення існуючих посад зазначеної категорії.

Попередженням від 06.09.2023 Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції попередило позивача про наступне звільнення із займаної посади та припинення державної служби у зв`язку зі скороченням посади начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Одночасно запропоновано посади державної служби, а саме: головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; начальника Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Листом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.10.2023 № 14.7-47/1125-23 ОСОБА_1 повторно додатково надіслано пропозицію (перелік) рівнозначних та як виняток нижчих вакантних посад державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 11.10.2023. Відповідачем запропоновано переведення на одну із 341 вакантних посад державної служби, наявних у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції станом на 11.10.2023, у томі числі рівнозначні посади державної служби категорії "Б" підкатегорії "Б3". В той же час, позивач не надав згоди або відмови від зайняття однієї із запропонованих посад у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції. З огляду на те, що позивачем не було надано, письмової згоди на переведення на одну із запропонованих посад свідчить про його відмову від запропонованих посад.

Окремо звертає увагу суду, що п.1 ч.1 та абз.3 ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" містять положення про пропозицію державному службовцю однієї посади. Разом з тим пропозиції ОСОБА_1 щодо переведення містили перелік всіх наявних вакантних посад. Твердження позивача про те, що Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції допущено зволікання щодо його попередження про звільнення, зокрема вже тоді, коли в новоутвореному Тернопільському відділі державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції була відсутня вакантна посада начальника відділу є хибними та необгрунтованими, оскільки Закон України "Про державну службу" та/або Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України) не містять приписів щодо мінімального/максимального/орієнтовного тощо строків винесення працівнику попередження про наступне звільнення, у зв`язку з реорганізацією після прийняття уповноваженим органом такого рішення. Також, ні Закон України "Про державну службу", ні КЗпП України не передбачає обов`язку здійснення суб`єктом призначення/роботодавцем порівняльного аналізу професійних компетентностей, стажу державної служби, тощо.

За таких обставин, відповідач вважає, що процедура звільнення позивача була повністю дотримана, оскільки здійснена відповідно до вимог Закону України "Про державну службу", тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу від 18.10.2023 №3714/03 "Про звільнення ОСОБА_1 ".

У відповіді на відзив позивач не погоджується з запереченнями відповідача, який щоб не порівнювати двох працівників, начальників відділів яких об`єднали і утворили новий відділ свідомо, спеціально затягує час і не повідомляє про їх вивільнення поки не заповнив вакантну посаду начальника відділу призначивши іншого начальника Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано - Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_2 . Також відповідач не провів порівняльний аналіз між працівниками в межах однорідних професій і посад працівників, які залишилися на посадах і як наслідок за результатами такого аналізу не проведено перестановку (перегрупування) працівників та не переведено більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Відповідач вважає, що виконав свій обов`язок визначений абз.2 ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" де зазначено, що одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Якщо проаналізувати перелік рівнозначних вакантних посад, які долучені до позовної заяви, то станом на 06.09.2023, тобто на день повідомлення позивача про вивільнення, які мали бути запропоновані ОСОБА_1 , наприклад позиція 1, 2, 3, 4, 8, 21, 26, 36, 37, 40, 41, 82, 468 відсутні у переліку вакантних посад станом на день звільнення. Тобто дані рівнозначні посади, на які позивач міг погодитись, вже були зайняті іншими працівниками.

У запереченні відповідач не погоджується щодо наведених позивачем обставин про те, що у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції була можливість запропонувати йому рівнозначну посаду у новоствореному Тернопільському відділі державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з огляду на зменшення штатної чисельності працівників та керівного складу (зокрема скорочення посад категорії "Б", яку обіймав позивач). Начальником Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, як суб`єктом призначення Позивача, у повному обсязі виконано обов`язок стосовно пропозиції посади, із застосуванням вимог ч.3 ст87 Закону України "Про державну службу" - пропонування іншої рівнозначної посади та, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до категорії посад та рівню державного органу. Суб`єкт владних повноважень, приймаючи рішення про звільнення позивача, відповідно до вимог чинного законодавства розраховував на законні очікування та наслідки, оскільки чинний на момент звільнення ОСОБА_1 . Закон України "Про державну службу", а також КЗпП України не передбачав обов`язку здійснення суб`єктом призначення/роботодавцем порівняльного аналізу професійних компетентностей, стажу державної служби, переважного права серед працівників та в свою чергу, надавав право звільнення, у зв`язку з реорганізацією державного органу підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", у разі відмови особи від запропонованих вакантних посад.

Ухвалою суду від 21.12.2023, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), постановлено про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.01.2024, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати згідно ч.7, 8 ст.243 КАС України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позові, відповіді на відзив та додаткових поясненнях, просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав, наведених у відзиві та запереченні, просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював в органах юстиції з 2016 року, 02.03.2016 позивач прийняв Присягу державного службовця, про що свідчать відомості його трудової книжки НОМЕР_1 від 17.09.2012.

Відповідно до наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №993/03 від 29.12.2022 "Про найменування посад" ОСОБА_1 з 29.12.2022 працював на посаді начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка відносилась до посад державної служби категорії "Б" підкатегорії "Б3".

Згідно із наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2023 № 776/5 "Про відділи державної виконавчої служби у Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції" утворено Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, реорганізувавши шляхом злиття Тернопільський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Відділ державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Встановлено, що Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є правонаступником відповідних реорганізованих відділів державної виконавчої служби.

Наказом Міністра юстиції України від 03.03.2023 № 859/5 "Про затвердження структури та штатної чисельності" затверджено структуру та штатну чисельність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

23.03.2023 Державним секретарем затверджено штатний розпис на 2023 рік Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.03.2023 №794/03 "Про введення в дію структури та штатної чисельності, штатного розпису Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на 2023" введено в дію з 31.03.2023 структуру та штатну чисельність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2023 № 859/5 та штатний розпис Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на 2023 рік від 23.03.2023 року.

Новою структурою та штатною чисельністю, штатним розписом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції передбачено 106 відділів державної виконавчої служби (у Волинській області - 13; у Закарпатській області - 13; у Івано-Франківській області - 10; у Львівській області - 27; у Рівненській області - 18; у Тернопільській області - 10; у Чернівецькій області - 15), відповідно 106 посад начальників відділів державної виконавчої служби, які віднесені до посад державної служби категорії "Б" підкатегорії "Б3".

05.06.2023 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань проведено державну реєстрацію створення юридичної особи Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно із наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.06.2023 №2227/03 "Про призначення ОСОБА_2 " ОСОБА_2 з 28.06.2023 призначений на посаду начальника Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно письмового попередження від 06.09.2023, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції попередило позивача про наступне звільнення із займаної посади та припинення державної служби відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку зі скороченням посади начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Одночасно запропоновано посади державної служби, а саме: головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; начальника Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

09.10.2023 ОСОБА_1 відмовився від запропонованих посад держаної служби.

Листом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.10.2023 № 14.7-47/1125-23 ОСОБА_1 додатково надіслано пропозицію (перелік) рівнозначних та як виняток нижчих вакантних посад державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 11.10.2023. Відповідачем запропоновано переведення на одну із 341 вакантних посад державної служби, наявних у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції станом на 11.10.2023, та встановлено термін до 13:00 год. 13.10.2023 для повідомлення про прийняте рішення позивачем.

Листом від 13.10.2023 ОСОБА_1 повідомив Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, що у вказаний термін, неможливо опрацювати кількість вакантних посад та прийняти рішення щодо погодження або відмови від запропонованих посад.

В свою чергу, листом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.10.2023 № 14.7-47/1135-23 ОСОБА_1 продовжено термін розгляду пропозицій (переліку) рівнозначних та як виняток нижчих вакантних посад державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції наданих у листі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.10.2023 № 14.7-47/1125-23 до 16:00 год. 17.10.2023.

Листом від 17.10.2023 ОСОБА_1 повідомив Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, що його позиція викладена у листі від 13.10.2023 та просив прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.10.2023 № 3714/03 "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача 19.10.2023 звільнено з посади начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідно до п.1 ч.1, абз.3 ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням посади начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з припиненням державної служби.

Не погоджуючись з таким наказом про звільнення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій та актів відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

За приписами ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.38, 43 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, користуються рівним правом доступу до державної служби, до служби в органах місцевого самоврядування.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

При цьому громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII).

Відповідно до ч.3 ст.87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Суд звертає увагу, що 02.02.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" від 12.12.2019 №378-IX, яким внесено зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції. Так, нормами зазначеного Закону змінено порядок скорочення державних службовців.

Зокрема, відповідно до ч.6 ст.49-2 Кодексу законів про працю України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Отже, законодавчими змінами встановлено нові правила звільнення працівників, що застосовуються в разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу").

Суд зазначає, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Водночас, положеннями ч.3 ст.5 Закону №889-VIII визначено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців в частині відносин, не врегульованих цим законом.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України "Про державну службу" на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу, то суд приходить висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми спеціального законодавства, а не загального.

Правові висновки щодо подібних правовідносин висловлено Верховним Судом у постановах від 28.07.2021 у справі №640/11024/20, від 13.10.2021 у справі №520/11687/2020, від 30.11.2021 у справі №480/4055/20, від 05.01.2023 у справі №340/28741/21, від 01.02.2024 у справі №360/91/23, що враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у відповідності до ч.5 ст.242 КАС України.

Насамперед Верховний Суд враховує те, що після внесення змін до ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" законодавцем врегульовано процедуру припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, у тому числі скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури.

За цих обставин Верховний Суд наголошує, що з дня набрання чинності вказаними змінами до Закону дія норм законодавства про працю не поширюється на державних службовців у цій частині відносин.

Як слідує з матеріалів справи, позивач з 29.12.2022 працював на посаді начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка відносилась до посад державної служби категорії "Б" підкатегорії "Б3".

Попередженням від 06.09.2023 Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції попередило ОСОБА_1 про наступне звільнення із займаної посади та припинення державної служби у зв`язку зі скороченням посади начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Попередження містило пропозицію позивачу вакантної посади державної служби, а саме: головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; начальника Косівського відділу державної виконавчої служби у Косівському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Отже, на виконання вимог абз.2 ч.3 ст.87 Закону № 889-VIII відповідачем було запропоновану одночасно з попередженням про звільнення іншу рівнозначну посаду державної служби категорії "Б" підкатегорії "Б3" та, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Позивач від пропозиції Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовився.

Листом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.10.2023 № 14.7-47/1125-23 ОСОБА_1 додатково надіслано пропозицію (перелік) рівнозначних та як виняток нижчих вакантних посад державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 11.10.2023.

Відповідачем запропоновано переведення на одну із 341 вакантних посад державної служби, наявних у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції станом на 11.10.2023, та встановлено термін до 13:00 год. 13.10.2023 для повідомлення про прийняте рішення позивачем.

Листом від 13.10.2023 ОСОБА_1 повідомив Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, що у вказаний термін, неможливо опрацювати кількість вакантних посад та прийняти рішення щодо погодження або відмови від запропонованих посад.

В свою чергу, листом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.10.2023 № 14.7-47/1135-23 ОСОБА_1 продовжено термін розгляду пропозицій (переліку) рівнозначних та як виняток нижчих вакантних посад державної служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції наданих у листі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.10.2023 № 14.7-47/1125-23 до 16:00 год. 17.10.2023.

Листом від 17.10.2023 ОСОБА_1 повідомив Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, що його позиція викладена у листі від 13.10.2023 та просив прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Входячи із встановлених судом обставин у спірних правовідносинах вбачається, що відповідно до ст.87 Закону № 889-VIII відповідач під час попередження запропонував позивачу рівнозначну посаду, та, більше того, 341 вакантну посаду державної служби, наявних у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції станом на 11.10.2023, проте останній не виявив бажання її зайняти.

Наявність інших вакантних посад в новоутворених внаслідок реорганізації державних органах на дату звільнення позивача (341 посада державної служби), судом не встановлено, а сторонами не заперечено.

Твердження позивача про те, що Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції допущено зволікання щодо його попередження про звільнення, зокрема вже тоді, коли в новоутвореному Тернопільському відділі державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції була відсутня вакантна посада начальника відділу є хибними та необгрунтованими, оскільки Закон України "Про державну службу" та/або КЗпП України не містять приписів щодо строків винесення працівнику попередження про наступне звільнення, у зв`язку з реорганізацією після прийняття уповноваженим органо

Також, суд відзначає, що ч.3 ст.87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби наділений обов`язком попередження державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Обов`язку суб`єкта владних повноважень щодо одномоментного попередження усіх працівників про звільнення у випадку реорганізації - Законом №889-VIII не передбачено.

Варто зауважити, що аналіз положень ст.87 Закону № 889-VIII, яким визначається підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Тобто відповідач у спірних правовідносинах не зобов`язаний був пропонувати позивачу усі вакантні посади, в тому числі начальника Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, оскільки вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Обставини, які давали переважне право на залишення на роботі, передбачені законодавством, відповідачем не могли бути застосовані, оскільки позивач взагалі відмовився від запропонованих посад.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що спірний наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.10.2023 № 3714/03 "Про звільнення ОСОБА_1 " відповідає критеріям правомірності, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України, оскільки прийнятий з дотриманням приписів ст.87 Закону № 889-VIII, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання протиправним та скасування останнього, а доводи позивача та представлені ним докази наразі не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно, відсутні правові підстави для поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги є похідними.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, надали суду достатні беззаперечні докази на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і довели правомірність оскаржуваних рішень, про що описано вище.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Судом також враховується п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу, поновити на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (місцезнаходження/місце проживання: вул. Грюнвальдська, 11,м. Івано-Франківськ,Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н,76018, код ЄДРПОУ/РНОКПП 43316386);

Головуючий суддя Мандзій О.П.