Справа № 340/1751/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 340/1751/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року (головуючий суддя Момонт Г.М.)

в адміністративній справі №340/1751/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 07.04.2023 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.03.2023 р. №90;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця згідно з Законом України «Про державну службу», відповідно до статті 37 Закону «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ з 12.01.2023 р. та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 05.05.2021 р. позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 12.01.2023 р. позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про перехід із пенсії за віком на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №90 від 16.03.2023 р. позивачці відмовлено у переході на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу», підставою відмови зазначено те, що з 08.06.1992 р. по 07.11.2016 р. позивачка працювала в Кіровоградській районній податковій інспекції, а дані посади не відносяться до категорії державної служби, тобто у позивачки відсутній стаж державної служби. Позивачка вважає дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №90 від 16.03.2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2023 року про перерахунок пенсії перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №90 від 16.03.2023 р. винесено необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, у зв`язку з чим є передчасним висновок про відсутність у ОСОБА_1 стажу роботи на посадах державної служби та, як наслідок, відсутність права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», відтак позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.03.2023 р. №90, підлягає задоволенню.

Зауважив, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, оскільки рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у які не відповідатиме завданням адміністративного судочинства. Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області безпідставно, внаслідок помилкового тлумачення норм чинного законодавства, встановлено відсутність у позивачки стажу державної служби, у зв`язку з чим зроблено передчасний висновок щодо відсутності у ОСОБА_1 права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Належним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2023 року про перерахунок пенсії перехід на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка та відповідач подали апеляційні скарги.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.01.2024 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 р. в адміністративній справі № 340/1751/23 повернуто особі, яка її подала.

Отже, в апеляційному порядку розглядається скарга ОСОБА_1 . Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Вказує, що для належного захисту порушених прав позивачки слід зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60% від заробітку, зазначеного в довідці.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 04.01.2022 р. призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.70-71).

12.01.2023 р. ОСОБА_1 подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області заяву про перерахунок пенсії перехід на пенсію за іншим Законом (а.с.58, 79-80).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №90 від 16.03.2023 р. відмовлено ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу».

Рішення відповідача мотивоване тим, що відповідно до ст.25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ визначено 7 категорій посад державних службовців. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Згідно зі ст.3 Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ його дія не поширюється, зокрема на осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом. Посадовим особам контролюючих органів згідно зі ст.343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання (відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 заявниці було присвоєно персональне звання інспектора податкової служби та державного податкового інспектора). Тобто ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Отже, періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідної категорії посад державних службовців. Станом на 01.05.2016 р. ОСОБА_1 не обіймала посаду державної служби і в неї на цю дату відсутні 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідної категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Згідно з записами трудової книжки, долученої до електронної пенсійної справи, заявниця з 08.06.1992 р. по 07.11.2016 р. працювала в Кіровоградській районній державній податковій інспекції (а.с.21, 84-85).

Позивачка вважає вказане рішення відповідача протиправним.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993, Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, норми Податкового кодексу України.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

При цьому, позивачка просить перевести її з пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Отже, спірним у справі є правомірність/протиправність рішення відповідача щодо відмови в переведенні позивачки на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ.

При цьому, суд першої інстанції своїм рішення зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивачки щодо переведення її на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Водночас, позивачка вважає такий спосіб захисту її прав (повторний розгляд заяви) не ефективним та просить зобов`язати відповідача здійснити переведення її з пенсії за віком на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 з 12.01.2023 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Закон України "Про державну службу" №3723-XII втратив чинність на підставі Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII за винятком статті 37 Закону № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIIІ.

Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIIІ державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закон України "Про державну службу" №3723-XII.

Пункт 13 розділу 11 Закону України "Про державну службу" №889-VIIІ передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закон України "Про державну службу" №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 % суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 % заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги щодо дискреційних повноважень пенсійного органу в питанні переходу на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 та ефективний спосіб захисту прав позивачки, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України, відповідно до якої, зокрема, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання рішення суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

Зокрема, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З правового аналізу зазначених норм вбачається, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Зі змісту положень, закріплених у пункті 4 частини 2 статті 245 КАС України, вбачається, що у випадку порушення прав позивача, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача, у тому числі шляхом зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, зокрема, прийняти рішення.

Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) засіб захисту повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що запорукою правильного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування.

Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Так, в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №90 від 16.03.2023 р. відмовлено ОСОБА_1 у переході на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу».

Зокрема, в рішенні відповідача зазначено, що станом на 01.05.2016 р. ОСОБА_1 не обіймала посаду державної служби і в неї на цю дату відсутні 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідної категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.

Водночас, згідно з записами трудової книжки, заявниця з 08.06.1992 р. по 07.11.2016 р. працювала в Кіровоградській районній державній податковій інспекції (а.с.21, 84-85).

Слід зазначити, що в силу пункту 342.4. ст. 342 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

При прийнятті на роботу посадовій особі може бути встановлений випробувальний термін відповідно до Закону України «Про державну службу» (п. 342.2 ст. 342 ПКУ).

На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз положень статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, а також пункту 342.4. ст. 342 Податкового кодексу України, дає підстави для висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ.

Також колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до 47 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку медіа та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 43 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію / щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку медіа та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява.

Відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №90 від 16.03.2023 р. про відмову у переведенні позивачки на пенсію державного службовця винесено необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції висновок відповідача про відсутність у ОСОБА_1 стажу роботи на посадах державної служби та, як наслідок, відсутність права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ спростовується матеріалами справи та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.03.2023 р. №90 та зобов`язання відповідача здійснити переведення позивачки з пенсії за віком на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 з 12.01.2023 року та здійснити виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції приймаючі рішення про повторний розгляд заяви від 12.01.2023 про перерахунок пенсії, не в повному обсязі дослідив обставини справи, ефективність захисту прав позивачки.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.12.2023 року у справі №600/947/23-а (адміністративне провадження № К/990/34666/23), згідно якого зазначено, що частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Враховуючи, що спірні правовідносини у цій справі стосуються права позивача на переведення з одного виду пенсії на інший, колегія суддів вважає, що для належного захисту порушеного права позивача слід визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо переведення позивача з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII та зобов`язати ГУ ПФУ перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене та враховуючи позиції Верховного Суду щодо обрання ефективного способу захисту порушеного права, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку ефективним способом захисту прав позивачки буде не зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про перерахунок пенсії, а безпосередньо зобов`язання відповідача перевести позивачку з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII.

За вказаних обставин позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити переведення позивачки з 12.01.2023 р. з пенсії за віком згідно Закону №1058-ІV на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. №3723-ХІІ - підлягають задоволенню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

З урахуванням результату апеляційного перегляду, судовий збір в розмірі 805,20 грн.(1610,40:2), сплачений позивачкою за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 317, 321, 322, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2023 року про перерахунок пенсії скасувати та в цій частині прийняти нову постанову.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) здійснити переведення ОСОБА_1 з 12.01.2023 року з пенсії за віком згідно Закону №1058-ІV на пенсію державного службовця згідно статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 та здійснити виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 805 (вісімсот п`ять гривень) 20 коп.

Постанова набирає законної сили 14.02.2024 та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова