Справа № 300/6012/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 300/6012/23 пров. № А/857/23440/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Доморадової Р.В.

за участю представника позивача Дрогомирецької О.Р.,

за участю представника відповідача Гавадзина М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року, прийняте суддею Гомельчуком С.В. об 11 годині 51 хвилині у м. Івано - Франківську, повний текст складено 10 листопада 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРГ ФРУТ» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

ТОВ «БЕРГ ФРУТ» (надалі ТОВ, позивач) звернулося із позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі ГУ ДПС в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.08.2023 № 008204/0707.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 задоволено позов.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачем під час проведення перевірки надавалися контролюючому органу позовну заяву на стягнення коштів з нерезидента Towarzystwo Produkcyjno-Handlowe «Fructopol» Sp. z o.o.; лист Окружного суду у Варшаві; лист про відкриття справи № XVI GNc 520/23; лист постанови господарської справи 2109/23.

На думку контролюючого органу, вказані вище документи не можуть бути взяті до уваги.

Однак, на переконання суду, вищенаведені документи у своїй сукупності, об`єктивно дають змогу прийти до висновку, що Окружним судом у Варшаві прийнято до розгляду позовну заяви резидента ТОВ.

Вимога контролюючого органу про необхідність подання саме ухвали суду про відкриття провадження по контракту 408-1 від 29.07.2022, на думку суду, є формалізованою та упередженою по відношенню до позивача.

Суд наголосив, що чинність вказаного Національного стандарту скасовано з 01.09.2021 на підставі наказу Українського науково-дослідного і навчального центру проблем стандартизації, сертифікації та якості № 144 від 01.07.2020. Відтак, посилання контролюючого органу на вимоги засвідчення документів саме згідно цьому Національному стандарту є безпідставною.

Суд зазначив, що ПК України не містить положень щодо обов`язкового засвідчення копій документів згідно ДСТУ. Натомість, як визначено пунктом 85.4 статті 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Обраний відповідачем у спірних правовідносинах підхід з питань застосування до позивача пені за порушення граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями суперечить принципу належного урядування та в цілому верховенства права, однієї з чеснот якого є послідовність та прогнозованість.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ДПС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в позові.

В апеляційній скарзі зазначає, що у Національному стандарті, який набрав чинність 01.09.2021 зазначені аналогічні положення щодо належного посвідчення копій документів, які містилися в Національному стандарті, що втратив свою чинність.

А відтак застосуванням контролюючим органом нового Національного стандарту не змінив вимоги щодо належного засвідчення копій документів.

На думку позивача, суд надав перевагу доводам позивача, не прийнявши до уваги доказів відповідача, чим порушив принципи закріплені у статті 2 КАС України.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі направлення від 21.06.2023 № 1754, виданого Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 , головним державним інспектором відділу фінансових операцій управління податкового аудиту, відповідно до ст. 20 розділу І, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 глави 8 розділу II Податкового кодексу України та на підставі наказу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 15.06.2023 № 1047-п, проведена позапланова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕРГ ФРУТ», , з питань дотримання вимог валютного законодавства України при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності за період з 01.02.2022 по 31.05.2023.

За результатами проведеної перевірки складено акт №7869/09-19-07-07/43435264 від 05.07.2023, висновками якого визначено, що перевіркою ТОВ встановлено порушення статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VІІІ при здійсненні розрахунків по імпортному договору №408-1 від 29.07.2022 з нерезидентом Towarzystwo Produkcyjno-Hadlowe «Fructopol» Sp. z.o.o.

Не погодившись із висновками перевірки, ТОВ звернулось до Головного управління ДПС у Івано-Франківській області із запереченнями на акт перевірки (вих. №23 від 20.07.2023), до якого додано документи на спростування зроблених перевіркою висновків, за результатами розгляду яких листом ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 03.08.2023 № 11915/6/09-19-07-07-06 висновки перевірки залишені без змін.

Як наслідок, на підставі акту перевірки №7869/09-19-07-07/43435264 від 05.07.2023 ГУ ДПС в Івано-Франківській області винесено по відношенню до ТОВ податкове повідомлення-рішення форми «С» від 07.08.2023 №008204, згідно якого застосовано пеню за порушення граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями у сумі 622999 грн.

Так, правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, а також встановлення відповідальності за порушення ними валютного законодавства врегульовано Законом України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VІІI (надалі - Закон №2473-VІІI).

Частинами 1 та 2 статті 13 Закону № 2473-VIII визначено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти належать зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Згідно з положенням частини 3 статті 13 Закону №2473-VIII, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).

Як визначено частино 4 статті 13 Закону №2473-VIII за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, приймає рішення про видачу чи відмову у видачі зазначеного висновку протягом десяти робочих днів з дня отримання відповідної заяви. Інформація про виданий висновок оприлюднюється на офіційному веб-сайті цього органу не пізніше наступного робочого дня після видачі висновку. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, протягом п`яти робочих днів з дня видачі висновку, зазначеного в абзаці першому цієї частини, інформує Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про видачу такого висновку.

Порядок видачі висновку, у тому числі перелік документів, які подаються для видачі висновку, підстави для відмови у видачі висновку або залишення документів без розгляду, включаючи перелік товарів, за якими документи для видачі висновку підлягають залишенню без розгляду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Видача висновку здійснюється безоплатно.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону № 2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що пеня за порушення строків розрахунків в іноземній валюті є різновидом грошового зобов`язання платника податків та застосовується контролюючим (податковим) органом в порядку, який передбачений для прийняття податкових повідомлень-рішень, а Закон №2473-VIII, зокрема стаття 13, містить лише встановлення такого виду відповідальності, як пеня за порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею.

Відповідно до пункту 21 розділу ІІ Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.01.2019 №5 (далі Положення №5), граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 днів.

Водночас, вказаним пунктом Положення №5 також визначено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, визначені в пункті 21, поширюються на незавершені операції резидента з експорту та імпорту товарів, за якими до 07.02.2019 не встановлено банком порушення 180-денного строку розрахунків (або строків, визначених у висновках центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, виданих на перевищення встановлених законодавством України строків розрахунків), згідно з постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 7 «Про затвердження Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів».

Підпунктом 1 пункту 7 Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 02.01.2019 №7 (далі - Інструкція) встановлено, що банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати оформлення МД типу ЕК-10 Експорт, ЕК-11 реекспорт на продукцію, що експортується (якщо продукція згідно із законодавством України належать митному оформленню), або підписання акту або іншого документа, що засвідчує поставку нерезиденту товару відповідно до умов експортного договору (якщо товар згідно із законодавством України не підлягає митному оформленню), -за операціями з експорту товарів. Банк для здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів самостійно визначає систему заходів (уключаючи фіксацію цих операцій з дотриманням принципів актуальності, достовірності та інформативності) (пункт 8 Інструкції).

Згідно з підпунктом 2 пункту 9 Інструкції, банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків у разі експорту товару після зарахування на поточний рахунок резидента в банку грошових коштів, що надійшли від нерезидента за товар (уключаючи кошти, переказані резидентом із власного рахунку, відкритого за кордоном, якщо розрахунки за експорт товару здійснювалися через рахунок резидента, відкритий за кордоном, та резидентом подано документи іноземного банку, які підтверджують зарахування коштів від нерезидента за товар), або від банку (резидента або нерезидента) за документарним акредитивом, відкритим на користь резидента за операцією з експорту товару, або в порядку, визначеному пунктом 16-2 розділу IV цієї Інструкції.

Згідно п.23 Положення встановлено, що розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.

Відповідач звертає увагу на те, що у ТОВ відсутній висновок центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики (Міністерства економічного розвитку і торгівлі країни) на перевищення строків розрахунків по договору № 408-1 від 29.07.2022 з нерезидентом Towarzystwo Produkcyjno Handlowe «Fructopol» Sp. z.o.o (Польша).

Однак, згідно частини 7 Закону №2473-VIII у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.

У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову сплаті підлягає лише пеня, нарахована до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем.

ТОВ під час проведення перевірки надавалися контролюючому органу позовну заяву на стягнення коштів з нерезидента Towarzystwo Produkcyjno-Handlowe «Fructopol» Sp. z o.o.; лист Окружного суду у Варшаві; лист про відкриття справи № XVI GNc 520/23; лист постанови господарської справи 2109/23.

Усталеною є практика Верховного Суду, яка, якщо її систематизувати, полягає в тому, що дата звернення резидента з позовом, зокрема, до суду про стягнення з нерезидента заборгованості за експортно-імпортним контрактом або дата відправлення позову поштою є датою прийняття позовної заяви судом, внаслідок чого на час розгляду такої справи нарахування пені за порушення строків здійснення розрахунків у іноземній валюті, встановлених статтями 1 та 2 Закону №185/94, повинно бути зупинене.

До того ж Верховним Судом України в постановах від 13 лютого 2012 у справі №21-422а11, від 27 лютого 2012 у справі 21-387а11 висловлювалась правова позиція (підтримана в подальшому Верховним Судом.

Крім того, згідно з підпунктом 2 статті 17 параграфу 2 розділу 3 «Арбітражне провадження» Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, затвердженого рішенням президії Торгово-промислової палати України від 17.04.2007 № 18 (1) (зі змінами та доповненнями), - провадження у справі порушується поданням належно оформленої позовної заяви до Арбітражного суду. Днем подання позовної заяви до Арбітражного суду вважається день його вручення Арбітражному суду, в разі відправлення поштою - дата штемпеля на конверті поштового відомства місця відправлення.

«Зміст наведеної норми вказує на те, що дата звернення резидента з позовом до Економічного суду м. Мінська про стягнення з нерезидента заборгованості за контрактами є датою прийняття позовної заяви судом, що підтверджується датою штемпеля про отримання позовної заяви, внаслідок чого зупиняється нарахування пені за порушення строків здійснення розрахунків у іноземній валюті, встановлених статтями 1, 2 Закону № 185/94-ВР, і пеня за їх порушення не сплачується».

Наведений висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові від 07.02.2011 у справі № 21-63а10, Верховним Судом у постанові від 21 березня 2019 у справі №804/2101/16.

Відтак, покликання податкового органу на те, що подані позивачем під час перевірки документи не можуть бути взяті до уваги, оскільки є неналежним чином оформленими, не заслуговують на увагу суду.

В Акті перевірки (сторінка 6 Акта) вказано, що подані до контролюючого органу документи перекладені та неналежним чином оформленні. Документи повинні бути у прошитому вигляді з накладенням на звороті останнього аркушу паперової пломби. Правила засвідчення копій документів визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003».

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про стандартизацію» від 05.06.2014 № 1315-VII національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах. Національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Джерела права, які застосовуються судом встановлені статтею 7 Кодексу адміністративного судочинства України. Частиною першою та другою цієї статті передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Стандарт в розумінні статті 1 Закону України «Про стандартизацію» є нормативним документом, що встановлює для загального і неодноразового використання правила, настанови або характеристики щодо діяльності чи її результатів, та спрямований на досягнення оптимального ступеня впорядкованості в певній сфері, проте він не є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, а отже і джерелом права, яке застосовується судом.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 квітня 2020 у справі №320/4916/19.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що пунктом 85.4 статті 85 ПК України встановлено, що при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Верховний Суду у постанові від 01 липня 2021 у справі № 750/5843/19 зазначив, що належним чином засвідченими копіями документів вважаються ті, які містять обов`язкові реквізити такого засвідчення, а саме слова «Згідно з оригіналом», назву посади, особистий підпис особи, яка засвідчує копію, її ініціали (ініціал імені) та прізвище, дату засвідчення копії.

Таким чином відповідач припустився надмірного формалізму та безпідставно не врахував документи, зазначивши в Акті , що такі повинні бути у прошитому вигляді з накладенням на звороті останнього аркушу паперової пломби.

Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 по справі № 761/5894/17 та від 10 лютого 2021 у справі № 826/12807/18.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2023 року у справі №300/6012/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 22.02.2024.