Справа № 380/22381/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/22381/23 пров. № А/857/222/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Матковської З.М.,

за участю секретаря Єршової Ю.С.,

представника апелянта Кульченко М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Репак В.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року (ухвалене головуючим суддею Желік О.М.. у м. Львові) у справі № 380/22381/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Департамент патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не відновленні виконавчого провадження № 69247906, та зобов`язати посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № 69247906 щодо примусового виконання виконавчого листа № 380/11672/21, виданого 12.04.2022 Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 4 управління патрульної та посадою інспектора взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді;

визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягає у не відновленні виконавчого провадження № 69588103, та зобов`язати посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № 69588103 щодо примусового виконання виконавчого листа № 380/11672/21, виданого 12.04.2022 Львівським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 16.06.2021.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що вважає бездіяльність уповноважених осіб відповідача щодо не відновлення виконавчих проваджень ВП №69247906 та ВП № 69588103 протиправною, оскільки обставини, що слугували підставою для винесення постанов про закриття виконавчих проваджень ВП №69247906 та ВП № 69588103 відпали у зв`язку із скасуванням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 380/13433/22.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.12.2023 адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відновити виконавче провадження №69247906 щодо примусового виконання виконавчого листа № 380/11672/21, виданого 12.04.2022 Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 4 управління патрульної та посадою інспектора взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді. Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відновити виконавче провадження № 69588103 щодо примусового виконання виконавчого листа № 380/11672/21, виданого 12.04.2022 Львівським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 16.06.2021. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено (і не заперечується сторонами у справі) те, що станом на момент розгляду по суті даної адміністративної справи та ухвалення у ній рішення, постанови державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про закінчення виконавчих проваджень від 01.03.2023 №69247906 та від 06.03.2023 № 69588103 судом не визнано протиправними та не скасовано в установленому законом порядку.

Таким чином суд прийшов до висновку, що оскільки встановлених Законом № 1404-VIII підстав для відновлення виконавчих проваджень № 69247906 та № 69588103 як станом на момент звернення позивача із заявами до відповідача, так і станом на момент розгляду справи по суті не було, державні виконавці Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заразом, суд першої інстанції не зміг залишити поза увагою той факт, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 380/13433/22, яким фактично зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавчі провадження № 69247906 та № 69588103, скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023.

Виходячи з наведеної обставини суд презюмував, що за відсутності такого рішення виконавчі провадження № 69247906 та № 69588103 надалі перебували б на виконанні у державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відтак, враховуючи необхідність відновлення попереднього стану позивача, яке існувало до винесення скасованого судом апеляційної інстанції рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2023, суд вважав, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вчинити дії щодо відновлення виконавчих проваджень № 69247906 та № 69588103.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила третя особа, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повінстю.

В судовому засіданні позивач та його представник, заперечили проти задоволення апеляційної скарги та надали пояснення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач, в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянта, позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 у справі № 380/11672/21 позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю та, зокрема: визнано протиправним і скасовано наказ Департаменту патрульної поліції № 494о/с від 14.06.2021 «По особовому складу» в частині призначення по управлінню патрульної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0002154) інспектором взводу №1 роти №3 батальйону №4; поновлено ОСОБА_1 1 на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 16.06.2021; зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та посадою інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді;

17.06.2022 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бялий М.Г. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №69247906 з виконання виконавчого листа № 380/11672/21 від 12.04.2022 щодо зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону №4 управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та посадою інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді.

09.08.2022 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бочковський Т.О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №69588103 з виконання виконавчого листа № 380/11672/21 від 12.04.2022 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 16.06.2021.

Судом встановлено, що надалі рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 380/13433/22 задоволено частково позов Департаменту патрульної поліції до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участі ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, про визнання незаконною бездіяльності, скасування постанов, спонукання до вчинення дій.

Вказаним судовим рішення, зокрема: визнано протиправними дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо вчинення дій у виконавчому провадженні №69247906 за наявності підстав для його закінчення на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII; зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження №69247906 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII; визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягала у тривалому зволіканні із вирішенням клопотання боржника про закінчення виконавчого провадження №69588103 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII; зобов`язано відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження №69588103 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 380/13433/22 державними виконавцями було винесено постанову від 06.03.2023 про закінчення виконавчого провадження № 69588103 та постанову від 01.03.2023 про закінчення виконавчого провадження № 69247906.

ОСОБА_1 , було подано апеляційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 380/13433/22.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 380/13433/22 в частині задоволених позовних вимог про: визнання протиправними дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо вчинення дій у виконавчому провадженні №69247906 за наявності підстав для його закінчення на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII; визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу від 04.08.2022 та від 25.10.2022 ВП № 69247906; зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження №69247906 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII; визнання протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що полягала у тривалому зволіканні із вирішенням клопотання боржника про закінчення виконавчого провадження № 69588103 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII; зобов`язання відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження №69588103 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII скасовано, та в цій частині прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач звернувся до начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявами від 11.09.2023, в яких просив:

провести перевірку виконавчого провадження № 69247906 за виконавчим листом № 380/11672/21, виданим 12.04.2022 року Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 4 управління патрульної та посадою інспектора взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді;

відновити виконавче провадження № 69247906 щодо примусового виконання виконавчого листа № 380/11672/21, виданий 12.04.2022 Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю у грошовому забезпеченні між посадою інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону № 4 управління патрульної та посадою інспектора взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції за період з 16.06.2021 по день фактичного поновлення на посаді;

провести перевірку виконавчого провадження №69588103 за виконавчим листом № 380/11672/21, виданий 12.04.2022 Львівським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 16.06.2021;

відновити виконавче провадження №69588103 щодо примусового виконання виконавчого листа № 380/11672/21, виданий 12.04.2022 Львівським окружним адміністративним судом, про поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції з 16.06.2021.

Листами Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 14.09.2023 позивача повідомлено, зокрема, про те, що постанови про закінчення виконавчих проваджень винесені на підставі рішень Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 380/13433/22, яке набрало законної сили 16.02.2023 та у відповідності до вимог діючого законодавства України, а тому підстав для скасування таких постанов немає.

Вважаючи протиправною бездіяльність посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка полягає у не відновленні виконавчих проваджень №69247906 та № 69588103, позивач звернувся до суду відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Ст. 129 - 1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, Конституцією України проголошено принцип обов`язковості судового рішення, що є однією із складових принципу правової визначеності.

Європейського суду з прав людини у своїх рішення також неодноразово наголошував, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Якщо вбачати у ст. 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

Частинами 2, 4 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Зазначений принцип закріплений також в українському законодавстві про виконавче провадження. Так, зокрема, одними з основних засад виконавчого провадження, визначеними Законом, є обов`язковість виконання рішень та розумність строків виконавчого провадження (ч. 1 ст. 2 Закону).

Норми статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 1402-VIII 02.06.2016 також регламентують обов`язковість судових рішень. Так, зокрема, ч. 2 ст. 13 зазначеного законодавчого акта визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон № 1403-VIII) завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 1403-VIII, діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Частиною 2 ст. 4 Закону № 1403-VIII передбачено, що державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 41 Закону № 1404-VIII врегульовано питання відновлення виконавчого провадження.

У відповідності до норм вказаної статті у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Частиною 3 ст. 74 Закону № 1404-VIII встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

З аналізу наведених вище норм слідує, що виконавче провадження підлягає відновленню у випадках:

1) у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною;

2) у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу скасована в установленому законом порядку.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що виключно за наявності однієї з двох вказаних вище підстав у державного виконавця виникає обов`язок щодо відновлення закінченого виконавчого провадження.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що станом на момент розгляду по суті даної адміністративної справи та ухвалення у ній рішення, постанови державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про закінчення виконавчих проваджень від 01.03.2023 № 69247906 та від 06.03.2023 № 69588103 судом не визнано протиправними та не скасовано в установленому законом порядку.

Відтак, вірним є висновок суду, що оскільки встановлених Законом №1404-VIII підстав для відновлення виконавчих проваджень №69247906 та №69588103 як станом на момент звернення позивача із заявами до відповідача, так і станом на момент розгляду справи по суті не було, державні виконавці Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з цим, колегія суддів поділяє твердження суду першої інстанції, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 380/13433/22, яким фактично зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавчі провадження № 69247906 та №69588103, скасовано постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2023.

Виходячи з наведеної обставини суд презюмує, що за відсутності такого рішення виконавчі провадження № 69247906 та № 69588103 надалі перебували б на виконанні у державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Суд знову ж таки наголошує, що ст. 41 Закону №1404-VIII передбачено виключні підстави для відновлення виконавчого провадження, і до таких не віднесено скасування судового рішення, яким зобов`язано закінчити виконавчі провадження.

У той же час не врегулювання на законодавчому рівні відповідного питання не може ставитися у провину особі, права та інтереси якої порушено в ході виконання окремих судових рішень.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Відтак, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, враховуючи необхідність відновлення попереднього стану позивача, яке існувало до винесення скасованого судом апеляційної інстанції рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2023, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) вчинити дії щодо відновлення виконавчих проваджень № 69247906 та № 69588103.

Щодо доводів апелянта про те, що суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним.

Слід зазначити, що суд першої інстанції у цій справі не приймав рішення замість відповідача.

Разом з цим, суд зобов`язав Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавчі провадження, оскільки Відповідач ухиляється від вчинення таких дій.

Згідно пункту 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 826/17220/17 та від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18 висловлено правову позицію про те, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року у справі № 380/22381/23 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 22 лютого 2024 року