Справа № 240/30902/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/30902/21

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в призначенні їй пенсії на пільгових умовах з 18 червня 2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з 18 червня 2021 року на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що має достатній спеціальний стаж роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах. У зв`язку з чим, вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та надав усі необхідні документи, які підтверджують стаж роботи за Списком №2. Однак, їй було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, оскільки за результатами розгляду поданих нею документів відповідач дійшов висновку про неможливість підтвердження стажу її роботи за період з 09.09.1985 по 31.12.2003 через надання нею сканованої копії трудової книжки, виготовленої не з її оригіналу, а з копії. Позивач вважає таку відмову протиправною, а своє право на пенсійне забезпечення порушеним, у зв`язку з цим, вона звернулась з даним позовом до суду.

Ухвалою суду провадження в адміністративній справі №240/30902/21 за позовом ОСОБА_1 було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію управління зазначило, що ОСОБА_1 звернулась до Пенсійного фонду України через веб-портал ПФУ із заявою про призначення їй пенсії, в які вказала вид пенсії: за вислугу років. За принципом екстериторіальності її заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївські області. За результатами розгляду документів, позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку із відсутністю стажу роботи, який би давав право на даний вид пенсії. Зокрема, відповідач вказує, що відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення мають право на пенсію за вислугу років після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців. Під час визначення права на пенсію за вислугу років стаж як до, так і після 1 січня 2004 року обчислюється згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення" та постанови Кабінету Міністрі України від 12.08.1993 №637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за даними трудової книжки, а за потреби - на підставі уточнюючої довідки. При цьому, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії додається трудова книжка та документи про стаж, визначені Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрі України від 12.08.1993 №637. В свою чергу, відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах. Для встановлення права на пенсію за віком на пільгових умовах необхідна підстава, а саме: документальне підтвердження зайнятості повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №2, наявність атестації робочих місць за умовами праці.

Крім того, у відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що оскільки заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївські області та саме воно приймало оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області об`єктивно позбавлене можливості надати обгрунтовний відзив на позовну заяву, тому що йому не відомі підстави та умови прийняття такого рішення. У зв`язку з цим, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просило відмовити у задоволенні позовних вимог.

Разом із відзивом Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало до суду клопотання про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до участі в справі в якості другого відповідача. В обґрунтування заявленого клопотання зазначило, що за принципом екстериторіальності рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах приймалось саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Розглянувши зазначене клопотання, суд виніс ухвалу, якою залучив Головне управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач 2) до участі в справі в якості другого відповідача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог. Обґрунтовуючи свою позицію управління зазначило, що відповідно до п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців. Однак, на день звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла 53 років, а її страховий стаж, який був розрахований відповідно до відомостей з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, склав 16 років 04 місяці 08 днів. При цьому, періоди роботи позивача, що зазначені в її трудовій книжці НОМЕР_1 до загального страхового стажу зараховані не були, оскільки всупереч Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії було додано скановану копію з копії трудової книжки, а не з оригіналу. Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вважає, що такі дії щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, зазначених в трудовій книжці, є правомірними, оскільки відповідно до п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає кваліфікований електронний підпис. У випадку звернення за призначенням пенсії через вебпортал з використанням електронної системи BankID для виплати пенсії заявник або представник заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, законний представник пред`являє до органу, що призначає пенсію, оригінали сканованих копій документів, що підтверджують право на пенсію. З огляду на зазначене, управління вказало, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12.06.2021 та доданих до неї документів було прийнято рішення №06 про відмову в призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону №1788 через ненадання до органів Пенсійного фонду України, всупереч Порядку № 22-1, оригіналу сканованих копій документів доданих до заяви від 18.06.2021. Відтак, управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вважає, що в спірних правовідносинах діяло правомірно, а тому просило відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18 червня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через веб-портал Пенсійного фонду України звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії. У відповідній формі електронної заяви ОСОБА_1 зазначила, що просить призначити їй пенсію за вислугу років (без конкретизації на підставі якої правової норми, вона просить призначити їй пенсію). Однак, до електронної форми заяви, в якості додатку, позивачем було долучено власноручно написану заяву, в якій вона вказала, що просить призначити їй пенсію зі зниженням пенсійного віку за Списком №2 (а.с.66-67).

Відповідно до пункту 4.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Розглянувши вказану заяву позивача та додані до неї документи, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення від 25.06.2021 №06, яким відмовило ОСОБА_1 у призначення пенсії відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с.89).

При цьому, в якості підстави для відмови у призначені пенсії в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 25.06.2021 №06 вказано наступне:

"Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Згідно з пунктом 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, до заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає кваліфікований електронний підпис. У випадку звернення за призначенням пенсії через вебпортал з використанням електронної системи BankID для виплати пенсії заявник або представник заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, законний представник пред`являє до органу, що призначає пенсію, оригінали сканованих копій документів, що підтверджують право на пенсію.

На момент звернення за призначенням пенсії заявниці виповнилось 53 роки. Відповідно до наданих документів страховий стаж складає 16 років 4 місяці 8 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки не надано скановану копію оригіналу трудової книжці. Відтак, страховий стаж обчислено за даними реєстру застрахованих осіб".

Таким чином, в рішенні від 25.06.2021 №06 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області дійшло висновку про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з відсутністю оригіналів сканованих документів доданих нею до заяви від 18.06.2021 (а.с.89).

На виконання вимог Порядку №22-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні їй пенсії, шляхом надсилання листа від 06.07.2021 №0600-0214-8/49356 (а.с.17-19).

У вказаному листі від 06.07.2021 №0600-0214-8/49356 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначило, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.06.2021 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", було встановлено, що нею не подано належні документи, визначені п. 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, згідно яких можливо підтвердити стаж за період з 09.09.1985 по 31.12.2003, оскільки нею надані сканкопії з копії трудової книжки, а не з оригіналу. Крім того, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді молодшої медичної сестри психоневрологічного відділення Бородянського будинку-інтернату недостатній для призначення їй пенсії за вислугу років. Згідно з поданими документами страховий стаж становить 16 років 4 місяці 8 днів, що є недостатнім для призначення пенсії, а тому у такому призначенні їй відмовлено, та наголошено, що для зарахування стажу з 09.09.1985 по 31.12.2003 їй необхідно надати оригінали документів.

Також у листі від 06.07.2021 №0600-0214-8/49356 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 , що згідно із записами з трудової книжки вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак, для підтвердження пільгового стажу за Списком №2 їй необхідно надати довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, накази на атестацію робочих місць та висновки держекспертизи умов праці про шкідливі умови праці.

Вважаючи протиправною відмову у призначенні їй пенсії, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.

Вирішуючи публічно-правовий спір та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Якщо міжнародним договором України встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені в Законі України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV визначено право громадян України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 суд встановив, що звертаючись із заявою про призначення пенсії, вона виявила бажання реалізувати своє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, оскільки саме цей вид пенсії вона просила їй призначити (а.с.15).

Пунктом 2 Розділ XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відносини з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників врегульовані статтею 114 Закону №1058-IV.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV (в редакції на момент спірних правовідносин, а саме станом на дату звернення позивача за призначенням пенсії) передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV визначає, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності сукупності таких обов`язкових умов:

- зайнятість особи повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України;

- наявність атестації робочого місця;

- досягнення особою 55 річного віку;

- наявність у особи загального страхового стажу не менше 30 років для чоловіків та не менше 25 років для жінок;

- наявність у особи спеціального стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, не менше 12 років 6 місяців для чоловіків та не менше 10 років для жінок.

Водночас, відносини з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах врегульовані також і нормами Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII).

Пунктом "б" статті 13 Закону №1788-XII (в редакції, що діяла до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", яким статтю 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" викладено в новій редакції.

Пункт "б" статті 13 Закону №1788-XII після змін, внесених Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" передбачав, що на пільгових умовах право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З наведеного вбачається, що пункт "б" статті 13 Закону №1788-XII (після змін, внесених Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII) в якості обов`язкових умов для призначення особі пенсії за віком на пільгових умовах визначав досягнення такою особою 55 річного віку та наявність для чоловіків загального страхового стажу не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців стаж роботи за Списком №2, а для жінок - загального страхового стажу не менше 25 років, з яких не менше 10 років стаж роботи за Списком №2.

Однак, 23 січня 2020 року Конституційний Суд України прийняв Рішення №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), яким статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України від 5 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справа №1-5/2018(746/15), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Крім того, пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15) визначено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Отже, з 23 січня 2020 року - з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15), для осіб, які до 01 квітня 2015 року працювали на посадах за Списком №2, діють положення пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Разом з тим, чинними залишилися й відповідні положення пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV.

Відтак, починаючи з 23.01.2020 діють два нормативно-правові акти, котрі одночасно але по різному регламентують умови призначення пенсій за віком на пільгових умовах для осіб, які до 01 квітня 2015 року працювали на посадах за Списком №2, а саме:

- пункт "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ), який передбачає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

- пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV (у редакції Закону від 03.10.2017 №2148-VІІІ), який передбачав, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, норми вказаних законів містять розбіжність у величині загального страхового стажу, який надає особі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та в частині досягнення необхідного віку (для жінок).

Відповідно до пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ) цей показник загального страхового стажу для жінок становить 20 років, а згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV(у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ) цей показник для жінок визначений як 25 років. Згідно пункту "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ) право на пенсію за віком на пільгових умовах виникає у жінок після досягнення 50 років, а відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV(у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ) - після досягнення 55 років.

Вирішуючи питання про те, який закон необхідно застосовувати при вирішення питання щодо наявності права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд враховує такий принцип адміністративного судочинства, як верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 6 КАС України).

У постанові від 03 листопада 2021 року (справа № 360/3611/20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тобто, при вирішенні спірних правовідносин, перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні буде найбільш сприятливий для особи, а саме пункт "б" статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ), який передбачає, що право на пенсію за віком, на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

При цьому, наявність спеціального стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 ( не менше 12 років 6 місяців для чоловіків та не менше 10 років для жінок) є обов`язковою вимогою для виникнення у особи права на призначення пенсії на пільгових умовах.

Порядок застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 Порядку № 383 визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Комплексний аналіз норм пункт "б" статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 №213-VІІІ), Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи, яка до 01 квітня 2015 року працювали на посадах за Списком №2, права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є:

- встановлення факту зайнятості особи повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України (не менше 12 років 6 місяців для чоловіків та не менше 10 років для жінок);

- документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці;

- наявність загального страхового стажу: 25 років для чоловіків та 20 років для жінок;

- досягнення 55-річного віку для чоловіків та 50-річного віку для жінок.

Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно з п. 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до п. 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" набрав чинності 11 жовтня 2017 року.

Тобто пенсію за вислугу років згідно із нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом України "Про пенсійне забезпечення" страхового і спеціального стажу.

Зі змісту статті 2 Закону України № 1788-ХІІ вбачається, що одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону № 1788-ХІІ).

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до ст. 51 Закону України № 1788-ХІІ, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Стаття 52 Закону України № 1788-ХІІ визначає, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Пунктом "е" статті 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, що діяла до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

В подальшому, з прийняттям Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону № 1788, а з прийняттям Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а саме - 55 років.

Однак, 04.06.2019 Конституційним Судом України було ухвалено рішення №2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019, тобто з 04.06.2019.

Отже, починаючи з 05 червня 2019 року положення пункту "е" статті 55 Закону України № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Таким чином, на момент спірних правовідносин пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З наведеного вбачається, що пенсія на пільгових умовах за Списком №2, передбачена пунктом "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-IV, та пенсія за вислугу років, що призначається працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, що передбачена пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ, є двома різними видами пенсій, які передбачають різні умови їх призначення.

Суд наголошує, що статтею 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, гарантоване право вибору одного із цих видів.

Дослідивши під час розгляду справи заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, суд встановив, що звертаючись із цією заявою вона просила призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с.15), тобто пенсію передбачену пунктом "б" статті 13 Закону №1788-ХІІ та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України №1058-IV. Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянувши її заяву, вирішило питання про наявність підстав для призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ.

Вказане свідчить на користь висновку, що не дивлячись на те, що подана ОСОБА_1 заява (а.с.15) містила чітке посилання на вид пенсії, яку вона просить їй призначити (пенсію за Списком №2), що виключає можливість неоднозначного трактування поданої нею заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуло вказану заяву не по суті, та прийняло рішення від 25.06.2021 №06 про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років відповідно до пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області фактично допустило протиправну бездіяльність щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 про призначення їй пенсії на пільгових умовах за Списком №2, та як наслідок прийняло протиправне рішення від 25.06.2021 №06 про відмову у призначенні їй іншого виду пенсії - пенсії за вислугу років відповідно до пунктом "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ, наміру реалізувати який позивач не виявляла, оскільки заяви про призначення їй цього виду пенсії не подавала.

Крім того, приймаючи оскаржуване рішення від 25.06.2021 №06 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 09.09.1985 по 31.12.2003, що зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки всупереч Порядку №22-1 нею до заяви про призначення пенсії було додано скановану копію цієї трудової книжки, що виготовлена з її копії, а не з її оригіналу.

Надаючи правову оцінку вказаним діям відповідача, суд зазначає наступне.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Заява про призначення пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі - вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за №991/27436.

Згідно з пунктом 1.8 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами ОСОБА_2 заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Відповідно до пункту 2.23 Порядку №22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Постановою правління Пенсійного фонду України 30.07.2015 № 13-1 затверджено Положення «Про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України» (далі - Положення № 13-1).

Пунктом 1 розділу IV Положення № 13-1 визначено, що надання органами Пенсійного фонду послуг в електронній формі здійснюється з використанням технологій віддаленого доступу (вебтехнологій) та автоматизованої передачі і обробки інформації і включає: подання користувачем електронних послуг через вебпортал з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, заяв, передбачених абзацом другим пункту 1.1 розділу I, абзацом другим пункту 3.1 розділу III Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій та заяви про підтвердження стажу роботи відповідно до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105, , разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Водночас, відповідно до пункт 10 розділу IV Положення № 13-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії, поданої через вебпортал з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, додані не всі скановані копії необхідних документів, або/та документи потребують дооформлення, орган Пенсійного фонду не пізніше трьох робочих днів надсилає в електронній системі повідомлення про перелік документів, які необхідно подати додатково та/або дооформити, строк їх подання.

Зміст вищезазначених норм свідчить, що подаючи заяву про призначення пенсії особа може подати таку заяву в електронній формі, скориставшись вебпорталом електронних послуг Пенсійного фонду України. Відповідна заява подається разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Водночас, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, шляхом надсилання такій особі повідомлення через електронний кабінет користувача вебпорталу (у разі подання заяви через вебпортал).

Крім того, спеціальною нормою п.10 розділу IV Положення №13-1 установлено, що у разі, якщо до заяви про призначення пенсії, поданої через вебпортал з використанням електронного підпису, додані не всі скановані копії необхідних документів, або/та документи потребують дооформлення, орган Пенсійного фонду не пізніше трьох робочих днів надсилає в електронній системі повідомлення про перелік документів, які необхідно подати додатково та/або дооформити, строк їх подання.

Тобто, орган пенсійного фонду, отримавши через вебпортал заяву позивача про призначення пенсії, до якої було додано скановану копію цієї трудової книжки, що виготовлена з її копії, а не з її оригіналу, що не відповідає вимогам пункту 2.23 Порядку №22-1, зобов`язаний був не пізніше ніж через три робочі дні повідомити їй про виявлені недоліки та про документи, які мають бути нею додані, а також установити строк на виконання таких дій.

Однак, фактичні обставини даної справи свідчать, що установивши невідповідність доданої позивачем до заяви про призначення пенсії сканованої копії трудової книжки, вимогам пункту 2.23 Порядку №22-1, відповідачі не надали її можливість усунути недоліки, шляхом повідомлення у 3-денний термін про можливість подання додаткових документів чи усунення недоліків поданих документів. Доказів протилежного відповідачі до суду не надали.

Оскільки відповідна бездіяльність суперечить вищенаведеним положенням Порядку № 22-1 та Положення № 13-1 та є протиправною, а тому вона також має своїм наслідком протиправність оскаржуваного рішення від 25.06.2021 №06.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 25.06.2021 №06 є протиправним та підлягає скасуванню.

За встановлених обставин справи, застосовуючи механізм ефективного захисту права позивача, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2021 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, як працівнику, зайнятому повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, та з наданням їй терміну на подання додаткових документів чи дооформлення поданих (сканованої копії трудової книжки, що відповідає вимогам пункту 2.23 Порядку №22-1), та прийняти рішення по суті поданої заяви.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з 18 червня 2021 року на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"), суд зазначає, що така вимога не може бути задоволена, так як питання наявності у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відповідачем у спірному рішенні не вирішувалось. Суд же зі свого боку аналізує та вирішує питання, які були предметом розгляду суб`єкта владних повноважень, відновлюючи порушені права.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 р. термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положенняст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження пенсійного органу. Суд наголошує, в спірних правовідносинах заява ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області по суті розглянута не була, а відтак наявність у неї права на призначення такого виду пенсії відповідач не встановлював.

Суд виходить з того, що може зобов`язати відповідача вчинити конкретні, позитивні для позивача дії, лише у випадку, якщо за певних конкретних обставин справи встановить відсутність підстав для прийняття будь-якого іншого рішення, прийняття якого можливо відповідно до вимог чинного законодавства.

В даному випадку, суд вважає, що задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження пенсійного органу.

Однак, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в даній частині не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а тому у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з 18 червня 2021 року на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення"), слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

При зверненні до суду з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір 908,00 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією.

З огляду на положення ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, та враховуючи розмір задоволених позовних вимог і сплату позивачем судового збору в мінімальному розмірі, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір належить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у повному розмірі.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003; ) та до Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 25.06.2021 №06 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2021 про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як працівнику, зайнятому на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, з наданням їй терміну на подання сканованої копії трудової книжки, що відповідає вимогам пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, та прийняти рішення по суті поданої нею заяви, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот всім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович