Справа № 140/22775/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 140/22775/23 пров. № А/857/25203/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року (головуючий суддя Каленюк Ж.В., м.Луцьк) у справі №140/22775/23 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови,-

В С Т А Н О В И В:

14.08.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Волинської митниці, в якому просив визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12 червня 2023 року №UA205100/2023/000149 (картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів).

Позов обґрунтовує тим, що 12 червня 2023 року позивач здійснювала митне оформлення в режимі імпорту товарів електрогенераторних установок та декларантом було оформлено та подано до Волинської митниці митну декларацію типу ІМ40ДЕ №23UA98U8 від 12 червня 2023 року ( також митна декларація), в графі 33 якої задекларовано код товару УКТ ЗЕД - 85021200, а в графі 36 застосовано преференцію за кодом « 203», що звільняє імпортовані товари від сплати ввізного мита та податку на додану вартість (ПДВ). Однак, Волинською митницею винесено картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів від 12 червня 2023 року №UA205100/2023/000149 з причин неможливості звільнення від сплати митних платежів за кодом « 203»: постановою Кабінету Міністрів України від 19 травня 2023 року №501 «Про відновлення дії постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 р. №1340» (Постанова №501) відновлено дію постанови Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1340 «Про внесення змін до переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезенням яких на митну територію України та/або операції з постачанням яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість та які звільняються від сплати ввізного мита» (Постанова №1340), проте задекларовані товари за назвою та кодом згідно з УКТ ЗЕД не відповідають переліку товарів, затвердженому Постановою №1340, тому неправомірне застосування преференції (рядок 36 митної декларації) призвело до невідповідності в заповненні графи 47 митної декларації. Позивач не погоджується із висновками митного органу при прийнятті картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів та покликається на Класифікатор звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року №1011 (в редакції, що діяла на момент подання митної декларації), яким установлено застосування преференції за кодом « 203» тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), до товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів, медичного обладнання), що ввозяться на митну територію України та необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19); такі товари звільняються від сплати ввізного мита на підставі пункту 9-15 розділу XXI Митного кодексу України (МК України) та від сплати ПДВ на підставі пункту 71 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України (ПК України). Карантин на момент подання митної декларації діяв на території України. Перелік товарів, які тимчасово, на період дії карантину, звільняються від оподаткування ПДВ та від сплати ввізного мита, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 року №224 (Постанова №224, зі змінами); у розділі «Інші» вказано товарну позицію 8502 «Електрогенераторні установки». Віднесення декларантом імпортованого товару під час дії карантину за митною декларацією №23UA98U8 від 12 червня 2023 року до товарної позиції 8502 Волинською митницею під сумнів не бралось, рішення про визначення коду товару не виносилось. Позивач вважає, що оскільки на територію України імпортовано товар за товарною позицією 8502, який відноситься до переліку товарів, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування ПДВ та від сплати ввізного мита в період дії карантину, (тобто до 30 червня 2023 року) на підставі пункту 9-15 розділу XXI МК України, пункту 71 підрозділу 2 розділу XX ПК України, то у Волинської митниці не було правових підстав для прийняття картки відмови у митному оформленні (випуску) товару за вказаною митною декларацією.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Волинської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12 червня 2023 року №UA205100/2023/000149. Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судові витрати у сумі 6184,00 (шість тисяч сто вісімдесят чотири грн 00 коп.).

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що згідно з митною декларацією №23UA98U8 від 12 червня 2023 року декларантом заявлено пільгу за кодом « 203» до товару «Електрогенераторні установки». Законом України від 13 грудня 2022 року №2837-IX «Про внесення зміни до розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України» (набрав чинності 04 січня 2023 року) розділ ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» МК України доповнено пунктами 9-21, 9-22, 9-23. Так за змістом пункту 9-21 тимчасово, на період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, але не більше ніж до 01 травня 2023 року, звільняються від оподаткування ввізним митом товари, що ввозяться на митну територію України для вільного обігу підприємствами або громадянами, у тому числі переміщуються (пересилаються) на митну територію України у міжнародних поштових та експрес-відправленнях, що класифікуються за кодами згідно з УКТ ЗЕД, зокрема, 8502 (електрогенераторні установки). У зв`язку із такими законодавчими змінами наказом Міністерства фінансів України від 30 грудня 2022 року №482 «Про затвердження змін до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України» (Наказ №482) внесено зміни до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України (затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року №1011). Згідно із цими змінами розділ І «Загальний (Імпорт)» Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України доповнено новими позиціями та передбачено застосування таких кодів пільг зі сплати митних платежів: « 231», « 232», « 233» на підставі пунктів 9-21, 9-22, 9-23 розділу ХХІ МК України. Зокрема, у разі оформлення товарів, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України підприємствами та громадянами відповідно до пункту 9-21 розділу XXI «Перехідні положення» МК України та пункту 87 підрозділу 2 розділу XX ПК України необхідно зазначати код пільги зі сплати митних платежів « 231». Застосування коду пільги « 203» не поширюється на товари, що ввозяться на митну територію України на зазначених умовах. Апелянт звертає увагу, що відповідно до Закону №2837-IX пільги щодо звільнення від оподаткування ввізним митом товарів, що ввозяться на митну територію України для вільного обігу підприємствами або громадянами, у тому числі переміщуються (пересилаються) на митну територію України у міжнародних поштових та експрес-відправленнях, що класифікуються за такими кодами згідно з УКТ ЗЕД 8502, діяли лише до 01 травня 2023 року. Зазначені товари підпадають під дію вказаного Закону, а не під дію Постанови №1340, що з 20 травня 2023 року була відновлена Постановою №501 на період до останнього дня місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, для суб`єктів господарювання, які до 01 квітня 2023 року повністю або частково здійснили попередню оплату згідно з укладеними договорами, за якими ввозяться товари, вказані у зазначеній постанові (за умови документального підтвердження від банку здійснення таким суб`єктом господарювання попередньої оплати). Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

26.01.2024 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що посилання апелянта на те, що задекларовані товари за назвою та кодом згідно УКТЗЕД не відповідають переліку товарів, затвердженому постановою КМУ від 29.2022 №1340 є необгрунтованим, оскільки задекларовані товари за назвою та кодом згідно УКТЗЕД 8502 - Електрогенераторні установки відповідають Переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість та які звільняються від сплати ввізного мита, затвердженим постановою КМУ №224 від 20.03.2020, в редакції, що була чинна на момент митного оформлення, відтак прийнята митним органом Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205100/2023/000149 від 12.06.2023 є необґрунтованою та безпідставною, не ґрунтується на достовірних, вичерпних доказах і нормах чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що її слід визнати протиправною та скасувати. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а також, стягнути з Волинської митниці на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 7000 грн.

Крім того, 01.02.2024 відповідачем до суду подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Податковий орган, враховуючи всі аспекти цієї справи, а також час, який необхідно витратити адвокату на підготовку відзиву на апеляційну скаргу як кваліфікованому фахівцю, вважає, що підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу. З огляду на предмет спору, обсяг наданих послуг, виходячи з критеріїв розумності, пропорційності, співмірності розподілу судових витрат, вважає, що розмір витрат на професійну правову допомогу у сумі 7 000,00 грн. заявлений представником позивача є завищеним та підлягає зменшенню.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

12 червня 2023 року з метою митного оформлення в режимі імпорту товарів «Електрогенераторні установки з поршневим двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем), потужністю понад 75 кВ/А, але не більше як 375 Кв/А: Генератор дизельний GenPower GNT 85 ОТО SK, нові - 2 штуки, максимальна потужність 85 Кв/А, напруга 220/400В, частота 50 Гц. Генератор дизельний GenPower GNT 120 ОТО SK, нові - 2 штуки, максимальна потужність 120 Кв/А, напруга 220/400В, частота 50 Гц. Генератор дизельний GenPower GNT 175 ОТО SK, нові - 2 штуки, максимальна потужність 175 Кв/А, напруга 220/400В, частота 50 Гц. Генератор дизельний GenPower GNT 235 ОТО SK, нові - 2 штуки, максимальна потужність 235 Кв/А, напруга 220/400В, частота 50 Гц» декларантом в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ №23UA98U8, в графі 33 якої вказано код товару згідно з УКТ ЗЕД - 85021200, а в графі 36 - преференцію за кодом « 203» щодо звільнення товару від сплати ввізного мита та ПДВ.

Волинська митниця прийняла картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів від 12 червня 2023 року №UA205100/2023/000149 (а.с.49) у зв`язку із неможливістю застосування звільнення від сплати митних платежів за кодом « 203». Постановою №501 відновлено дію Постанови №1340, але задекларовані товари за назвою та кодом згідно з УКТ ЗЕД не відповідають переліку товарів, затвердженому Постановою №1340. Виявлено неправомірне застосування преференції у графі 36 підрозділу 1,3; невідповідність в заповненні графи 47В митної декларації, що суперечить вимогам розділу II наказу Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651, Постанови №450. Одночасно роз`яснено, виконання яких вимог робить можливим прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: необхідно привести графи 36, 47 митної декларації у відповідність до законодавства України та вимог наказу Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651, Постанови №450.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Спірні правовідносини врегульовані МК України, яким визначено засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини п`ятої статті 255 МК України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Відповідно до частин першої, другої статті 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Відповідно до частини восьмої статті 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про декларанта, уповноважену особу, яка склала декларацію, відправника, одержувача, перевізника товарів і сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або іншого документа, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), а в разі якщо зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено на підставі посередницького договору, - також про іншу, крім сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), сторону такого посередницького договору; 3) відомості про найменування країн відправлення та призначення; 4) відомості про транспортні засоби комерційного призначення, що використовуються для міжнародного перевезення товарів та/або їх перевезення митною територією України під митним контролем, та контейнери; 5) відомості про товари: а) найменування; б) звичайний торговельний опис, що дає змогу ідентифікувати та класифікувати товар; в) торговельна марка та виробник товарів (за наявності у товаросупровідних та комерційних документах); г) код товару згідно з УКТ ЗЕД; ґ) назва країни походження товарів (за наявності); д) опис упаковки (кількість, вид); е) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; є) фактурна вартість товарів; ж) митна вартість товарів та метод її визначення; з) відомості про уповноважені банки декларанта; и) статистична вартість товарів; 6) відомості про нарахування митних та інших платежів, а також про надання забезпечення сплати митних платежів: а) ставки митних платежів; б) застосування пільг зі сплати митних платежів; в) суми митних платежів; г) офіційний курс валюти України до іноземної валюти, у якій складені рахунки, визначений відповідно до статті 3-1 цього Кодексу; ґ) спосіб і особливості нарахування та сплати митних платежів; д) спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі надання забезпечення сплати митних платежів); 7) відомості про зовнішньоекономічний договір (контракт) або інший документ, що використовується в міжнародній практиці замість договору (контракту), та його основні умови; 8) відомості, що підтверджують дотримання встановлених законодавством заборон та обмежень щодо переміщення товарів через митний кордон України; 9) відомості про документи, передбачені частиною третьою статті 335 цього Кодексу; 10) довідковий номер декларації (за бажанням декларанта).

Частиною дев`ятою статті 264 МК України заборонено митному органу відмовляти у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до частини десятої статті 264 МК України відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Згідно з частиною одинадцятою статті 264 МК України митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини дванадцятої статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Аналізуючи наведені вище положення МК України, колегія суддів зазначає, що відомості про нарахування митних платежів є обов`язковими реквізитами митної декларації. Відсутність усіх відомостей (реквізитів) у митній декларації є підставою для відмови у прийнятті митної декларації.

Законом України від 19 жовтня 2022 року №2697-IX «Про Митний тариф України» (набрав чинності 01 січня 2023 року) встановлено Митний тариф України (групи 01-49; групи 50-97), зокрема, до товарної позиції 8502 «Електрогенераторні установки та обертові електричні перетворювачі» включено електрогенераторні установки з поршневим двигуном внутрішнього згоряння із запалюванням від стиснення (дизелем або напівдизелем) потужністю понад 75 кВ·А, але не більш як 375 кВ·А, інші (код згідно з УКТ ЗЕД ); ставка мита повна, пільгова 5%.

Законом №2837-IX (чинний з 03 січня 2023 року) розділу XXI МК України доповнено пунктом 9-21 такого змісту: « 9-21. Тимчасово, на період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, але не більше ніж до 1 травня 2023 року, звільняються від оподаткування ввізним митом товари, що ввозяться на митну територію України для вільного обігу підприємствами або громадянами, у тому числі переміщуються (пересилаються) на митну територію України у міжнародних поштових та експрес-відправленнях, що класифікуються за такими кодами згідно з УКТ ЗЕД: 2710 19 93 00, 3914 00 00 00, 7020 00 80 00, 7225 11 00 00, 7325 10 00 00, 7605 11 00 00, 7607 (тільки для промислового використання), 8407 90 10 00, 8407 90 80 00, 8407 90 90 00, 8408 90 41 00, 8408 90 43 00, 8408 90 45 00, 8408 90 47 00, 8408 90 61 00, 8408 90 65 00, 8408 90 67 00, 8408 90 81 00, 8408 90 85 90, 8408 90 89 90, 8421 21 00 00, 8421 99 90 00, 8481 80 59 00, 8501 61 80 90, 8501 62 00 90, 8501 63 00 90, 8501 64 00 00, 8502 (електрогенераторні установки), 8503 00, 8504 (трансформатори, частини трансформаторів, інвертори, крім 8504 21 00 00, 8504 22 10 00, 8504 22 90 00, 8504 23 00 00, 8504 31 21 00, 8504 31 29 00, 8504 31 80 00, 8504 32 00 90, 8504 50 95 90, та товарів цивільної авіації), 8507 20 (крім товарів цивільної авіації), 8507 30, 8507 40 00 00, 8507 50 00 00, 8507 60 00 00, 8507 80 00 00, 8507 90 (крім товарів цивільної авіації), 8517 62 00 00, 8517 69 90 00, 8517 70 00 90, 8535, 8536, 8537, 8546, 8547 90 00 00, 9014 80 00 00, 9025 19 80 98.»

Законом України від 02 травня 2023 року №3069-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України щодо приведення кодів УКТ ЗЕД у відповідність із Законом України «Про Митний тариф України» (чинний з 28 травня 2023 року) абзац другий пункту 9-21 викладено в такій редакції: « 2710 19 93 00, 3914 00 00 00, 7020 00 80 00, 7225 11 00 00, 7325 10 00 00, 7605 11 00 00, 7607 (тільки для промислового використання), 8407 90 10 00, 8407 90 80 00, 8407 90 90 00, 8408 90 41 00, 8408 90 43 00, 8408 90 45 00, 8408 90 47 00, 8408 90 61 00, 8408 90 65 00, 8408 90 67 00, 8408 90 81 00, 8408 90 85 90, 8408 90 89 90, 8421 21 00 00, 8421 99 90 00, 8481 80 59 00, 8501 61 80 90, 8501 80 00 20 (тільки фотоелектричні генератори змінного струму потужністю понад 7,5 кВ·А, але не більш як 75 кВ·А), 8501 62 00 90, 8501 80 00 30, 8501 63 00 90, 8501 64 00 00, 8501 80 00 90, 8502 (електрогенераторні установки), 8503 00, 8504 (трансформатори, частини трансформаторів, інвертори, крім 8504 21 00 00, 8504 22 10 00, 8504 22 90 00, 8504 23 00 00, 8504 31 21 00, 8504 31 29 00, 8504 31 80 00, 8504 32 00 90, 8504 50 00 90 та товарів цивільної авіації), 8507 20 (крім товарів цивільної авіації), 8507 30, 8507 50 00 00, 8507 60 00 00, 8507 80 00 00, 8507 90 (крім товарів цивільної авіації), 8517 62 00 00, 8517 69 90 00, 8517 79 00 00, 8524 (тільки плоскі дисплейні модулі, які є частинами для товарів позиції 8517), 8535, 8536, 8537, 8546, 8547 90 00 00, 9014 80 00 00, 9025 19 00 90 (крім електронних термометрів та пірометрів, не об`єднаних з іншими приладами, та перетворювачів термоелектричних для вимірювання температури рідкого розплаву металів)».

Також, Законом України від 13 грудня 2022 року №2836-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України» (набрав чинності 03 січня 2023 року) підрозділ 2 розділі XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 87 такого змісту: « 87. Тимчасово, на період дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, але не довше ніж до 1 травня 2023 року, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення, переміщення (пересилання) у міжнародних поштових та експрес-відправленнях на митну територію України у митному режимі імпорту товарів, визначених пунктом 9-21 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України.»

Отже, зазначеними нормативно-правовими актами було передбачено тимчасове (не довше ніж до 01 травня 2023 року) звільнення від оподаткування ввізним митом та ПДВ товарів, що ввозяться на митну територію України для вільного обігу підприємствами або громадянами, у тому числі переміщуються (пересилаються) на митну територію України у міжнародних поштових та експрес-відправленнях, зокрема, за кодом УКТ ЗЕД 8502.

Положення Закону №2836-IX підлягали застосуванню у період з 03 січня 2023 року до 01 травня 2023 року. Митне ж оформлення товару за кодом УКТ ЗЕД 8502 за митною декларацією №23UA98U8 здійснювалося 12 червня 2023 року.

Колегія суддів звертає увагу, що приймаючи картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів від 12 червня 2023 року №UA205100/2023/000149 за митною декларацією №23UA98U8 від 12 червня 2023 року, Волинська митниця покликається не на Закон №2836-IX та Закон №2837-IX, а на Постанову №501 (чинна з 20 травня 2023 року).

Пунктом 1 Постанови №1340 було внесено зміни до переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість та які звільняються від сплати ввізного мита, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 р. №224 (Офіційний вісник України, 2020 р., №26, ст. 971; 2022 р., №80, ст. 4864) - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2022 р. №1288.

Відповідно до пункту 2 Постанови №1340 вона набирає чинності з дня її опублікування та діє до 01 квітня 2023 року, але не пізніше останнього дня місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Фактично Постанова №1340 у часі діяла з 02 грудня 2022 року по 01 квітня 2023 року та з урахуванням Постанови №510 - з 20 травня 2023 року до 01 липня 2023 року. При цьому Постанова №501 містить застереження про те, що відновлення дії Постанови №1340 стосується суб`єктів господарювання, які до 01 квітня 2023 року повністю або частково здійснили попередню оплату згідно з укладеними договорами, за якими ввозяться товари, вказані у зазначеній постанові.

Разом з тим, Постановою №1340 зміни були внесені у підрозділ «Інше» розділу «Медичні вироби, медичне обладнання та інші товари, що необхідні для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Переліку товарів та позицію « 8504 - Трансформатори (крім товарів цивільної авіації)» замінено позицією « 8504 - Трансформатори (крім товарів цивільної авіації), інвертори»; одночасно доповнено підрозділ позиціями. Постанова №1340 не стосується позиції 8502.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), продовжено дію карантину на території України з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Сам же Перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість та які звільняються від сплати ввізного мита, був затверджений Постановою №224 (набрала чинності 21 березня 2020 року, припинила дію 01 липня 2023 року). У Переліку товарів (зі змінами) у розділі «Інше» передбачено товари згідно з кодом УКТ ЗЕД 8502 - Електрогенераторні установки.

Постанова №224 була прийнята відповідно до пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України та пункту 9-15 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України.

Пунктом 9-15 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» МК України обумовлено, що тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від сплати ввізного мита товари (у тому числі лікарські засоби, медичні вироби, медичне обладнання), необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» ПК України тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

Отже, звільнення від оподаткування ПДВ та від сплати ввізного мита операцій з ввезення на митну територію України окремих товарів (серед них - електрогенераторні установки, код УКТ ЗЕД 8502) було передбачено як Законами №2836-IX, №2837-IХ шляхом внесення змін до ПК України та МК України на період воєнного стану (до 01 травня 2023 року), так і положеннями зазначених кодексів на період дії карантину (до 01 липня 2023 року; стосується переліку товарів, затвердженого Постановою №224, зі змінами). На час митного оформлення товару за митною декларацією №23UA98U8 від 12 червня 2023 року Постанова №224, якою затверджено перелік товарів, які звільняються від оподаткування ПДВ та від сплати ввізного мита операцій з ввезення на митну територію України (у тому числі електрогенераторних установок, код УКТ ЗЕД 8502) була чинною.

Станом на 12 червня 2023 року відповідно до рядка 116 Класифікатора звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 вересня 2012 року №1011 (зі змінами), код пільги « 203» застосовується на підставі пункту 9-15 розділ XXI МК України та пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України щодо товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів, медичного обладнання), що ввозяться на митну територію України та необхідні для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19).

У митній декларації №23UA98U8 від 12 червня 2023 року саме цей код пільги і був застосований згідно з чинним на цю дату Класифікатором звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України. Картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів від 12 червня 2023 року №UA205100/2023/000149 не містить обґрунтування щодо неможливості застосування коду пільги « 203» до імпортованого товару «Електрогенераторні установки» (код 8502 згідно з УКТ ЗЕД) на підставі пункту 9-15 розділ XXI МК України та пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України. При цьому слушними є аргументи позивача про те, що відповідач визнав правильним віднесення декларантом імпортованого позивачем товару за митною декларацією №23UA98U8 від 12 червня 2023 року до товарної позиції 8502 «Електрогенераторні установки», адже рішення про визначення коду товару митним органом прийняте не було.

Отже апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем імпортовано товар за товарною позицією 8502 згідно з УКТ ЗЕД, який відноситься до переліку товарів (розділ «Інше»), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування ПДВ та від сплати ввізного мита (в період дії карантину, до 01 липня 2023 року), а тому оскаржувана картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів від 12 червня 2023 року №UA205100/2023/000149 є протиправною.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ст.30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження надання правової допомоги позивачем подано Акт виконаних робіт №10 від 26.01.2024, згідно, якого адвокатом Таргоній П.В. позивачу надало наступні послуги: вивчення апеляційної скарги, законодавства та судової практики на які містяться посилання у апеляційній скарзі: кількість затраченого часу 4 год.; підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу: кількість затраченого часу 6 год.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Проаналізувавши подані позивачем докази, а також обсяг наданих адвокатом послуг в суді апеляційної інстанції, які фактично полягають у підготовці відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України, до 1750,00 грн.

Вказаний висновок базується на тому, що в часі підготовка відзиву на подану апеляційну скаргу не займає багато часу, позаяк наведені у ньому обставини були предметом дослідження і опрацювання в суді першої інстанції. Колегія суддів також враховує, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі № 140/22775/23 без змін.

Стягнути з Волинської митниці () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1750 (однієї тисячі сімсот п`ятдесят) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний