Справа № 600/4451/23-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4451/23-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

22 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Чернівецької митниці та приватного підприємства Захід на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства Захід до Чернівецької митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

Приватне підприємство Захід (далі ПП Захід) звернулося до суду з позовом до Чернівецької митниці Державної митної служби України (далі відповідач), в якому просило:

-визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості UA408000/2022/000219/2 від 21.12.2022 року; UA408000/2022/000225/2 від 22.12.2022 року; UA408000/2023/000019/2 від 20.01.2023 року; UA408000/2023/000029/2 від 13.02.2023 року; UA408000/2023/000031/2 від 13.02.2023 року; UA408000/2023/000044/2 від 16.02.2023 року;

-визнати протиправними та скасувати картки відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA408020/2022/001505 від 21.12.2022 року; UA408020/2022/001512 від 22.12.2022 року; UA408020/2023/000072 від 20.01.2023 року; UA408020/2023/000197 від 13.02.2023 року; UA408020/2023/000203 від 13.02.2023 року; UA408020/2023/000230 від 16.02.2023 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року позов задоволено:

-визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів UA408000/2022/000219/2 від 21.12.2022 року; UA408000/2022/000225/2 від 22.12.2022 року; UA408000/2023/000019/2 від 20.01.2023 року; UA408000/2023/000029/2 від 13.02.2023 року; UA408000/2023/000031/2 від 13.02.2023 року; UA408000/2023/000044/2 від 16.02.2023 року, прийняті Чернівецькою митницею Держмитслужби.

-визнано протиправними та скасовано Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA408020/2022/001505 від 21.12.2022 року; UA408020/2022/001512 від 22.12.2022 року; UA408020/2023/000072 від 20.01.2023 року; UA408020/2023/000197 від 13.02.2023 року; UA408020/2023/000203 від 13.02.2023 року; UA408020/2023/000230 від 16.02.2023 року, прийняті Чернівецькою митницею Держмитслужби;

-стягнуто на користь ПП Захід за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці Державної митної служби України судові витрати у вигляді сплаченого згідно платіжної інструкції № 4963 від 21.06.2023 року судового збору у розмірі 22445 (двадцять дві тисячі чотириста сорок п`ять) грн 68 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Не погодившись з судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт-Чернівецька митниця, посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Позивач оскаржує судове рішення виключно в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Мотивами апеляційної скарги зазначено те, що суд вправі зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу лише за клопотанням іншої сторони, яка окрім іншого повинна дати докази на підтвердження неспівмірності сум, заявлених до відшкодування.

Розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП Захід подало до Чернівецької митниці Держмитслужби України митні декларації:

-від 21.12.2022 року №22UA51U2, згідно якої заявлена митна вартість товару була визначена за методом, який передбачений пп.1 ч.1 ст.57 МК України, основний- за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також надані підтверджуючі митну вартість документи, зазначені у графі 44;

-від 22.12.2022 року №22UA81U0, згідно якої заявлена митна вартість товару була визначена за методом, який передбачений пп.1 ч.1 ст.57 МК України, основний- за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також надані підтверджуючі митну вартість документи, зазначені у графі 44;

-від 19.01.2023 року № 23UA67U3, згідно якої заявлена митна вартість товару була визначена за методом, який передбачений пп.1 ч.1 ст.57 МК України, основний- за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також надані підтверджуючі митну вартість документи, зазначені у графі 44;

-від 10.02.2023 року №0324U7, згідно якої заявлена митна вартість товару була визначена за методом, який передбачений пп.1 ч.1 ст.57 МК України, основний- за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також надані підтверджуючі митну вартість документи, зазначені у графі 44;

-від 13.02.2023 року №23UA95U1, згідно якої заявлена митна вартість товару була визначена за методом, який передбачений пп.1 ч.1 ст.57 МК України, основний- за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також надані підтверджуючі митну вартість документи, зазначені у графі 44;

-від 16.02.2023 року №23UA34U7, згідно якої заявлена митна вартість товару була визначена за методом, який передбачений пп.1 ч.1 ст.57 МК України, основний- за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також надані підтверджуючі митну вартість документи, зазначені у графі 44.

За результатами розгляду митних декларацій Чернівецькою митницею Держмитслужби України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів:

-№UA408000/2022/000219/2 від 21.12.2022 року щодо митної декларації від 21.12.2022 року №22UA51U2;

-№UA408000/2022/000225/2 від 22.12.2022 року щодо митної декларації від 22.12.2022 року №22UA81U0;

-№UA408000/2023/000019/2 від 20.01.2023 року щодо митної декларації від 19.01.2023 року № 23UA67U3;

-№UA408000/2023/000029/2 від 13.02.2023 року щодо митної декларації від 10.02.2023 року №0324U7;

-№UA408000/2023/000031/2 від 13.02.2023 року щодо митної декларації від 13.02.2023 року №23UA95U1;

- №UA408000/2023/000044/2 від 16.02.2023 року щодо митної декларації від 16.02.2023 року №23UA34U7.

Згідно рішень про коригування митної вартості товарів митним органом визначено митну вартість за резервним методом та зобов`язано декларанта подати нову митну декларацію за ціною товару, яка зазначена в Рішенні про коригування митної вартості. Підставою для коригування митної вартості товару в рішенні митний орган зазначає ч. 3 ст. 53 МК України, зокрема те, що документи, які підтверджують митну вартість документально не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності.

У зв`язку з прийнятими рішеннями про коригуванням митної вартості товару, Чернівецькою митницею було сформовано Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA408020/2022/001505 від 21.12.2022 року; UA408020/2022/001512 від 22.12.2022 року; UA408020/2023/000072 від 20.01.2023 року; UA408020/2023/000197 від 13.02.2023 року; UA408020/2023/000203 від 13.02.2023 року; UA408020/2023/000230 від 16.02.2023 року.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначеннями наведеними у пунктах 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення- виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль-сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

У частині 2 статті 52 МК України зазначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною першою статті 53 МК України врегульовано, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено,-банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування,-страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті забороняється (частина п`ята статті 53 МК України).

Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 12.03.2019 у справі №820/8016/15 та від 26.11.2019 у справі №821/107/16.

Статтею 57 Митного кодексу України унормовано, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

За приписами частин четвертої п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті-це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

З матеріалів справи встановлено, що з метою належного митного оформлення товару позивач подав відповідачу митні деклараціі від 21.12.2022 року №22UA51U2, від 21.12.2022 року №22UA51U2, від 22.12.2022 року №22UA81U0, від 19.01.2023 року № 23UA67U3, від 10.02.2023 року №0324U7, від 13.02.2023 року №23UA95U1 та від 16.02.2023 року №23UA34U7, згідно яких заявлена митна вартість товару була визначена за методом, який передбачений пп.1 ч.1 ст.57 МК України, основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, а також надані підтверджуючі митну вартість документи, зазначені у графі 44.

Однак, відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості, якими визначено такі розбіжності та неточності у поданих до митного оформлення документах.

Так, рішенням про коригування митної вартості №UA408000/2023/000029/2 від 13.02.2023 року щодо митної декларації від 10.02.2023 року №0324U7 визначено такі розбіжності та неточності:

- відповідно до п.2.1 контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218 всі ціни на товари оговорюються у Пропозиціях продавця. Згідно п.3.2 контракту поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі Замовлень покупця. Зазначені документи до митного оформлення не надано;

-в гр.70 платіжних доручень від 25.08.2022 №366, від 29.08.2022 №367 та від 31.08.2022 №369 зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218, загальна сума оплати становить 2250000 дол.США. При цьому, вартість здійсненої поставки складає 72907,55 дол. США. Таким чином, здійснений платіж не підтверджує оплату даної партії товару;

-відповідно до п.4.1 контракту оплата здійснюється банківським переказом на протязі 120 днів з моменту вивантаження в порту призначення або в міру реалізації, а відповідно до інвойсу від 15.12.2022 № оплата готівкою протягом 30 днів з дати інвойсу. У зв`язку з чим неможливо перевірити числові значення щодо оплати;

-у поданому до митного оформлення Висновку Миколаївської торгово-промислової палати від 11.10.2022 №120-0340 щодо визначення цінових характеристик ввезеного товару у графі «Аналіз ринку продажу» зазначено лише посилання на інтернет-ресурси, що не може бути взяте до уваги митним органом, оскільки відповідно до п. 56 Постанови КМУ від 10 вересня 2003 р. №1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином у зазначеному висновку відсутнє документальне підтвердження числових значень.

Згідно рішення про коригування митної вартості №UA408000/2022/000225/2 від 22.12.2022 року щодо митної декларації від 22.12.2022 року №22UA81U0:

-відповідно до п.2.1 контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218 всі ціни на товари оговорюються у Пропозиціях продавця. Згідно п.3.2 контракту поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі Замовлень покупця. Зазначені документи до митного оформлення не надано;

-в гр.70 платіжних доручень від 25.08.2022 №366, від 29.08.2022 №367 та від 31.08.2022 №369 зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218, загальна сума оплати становить 2250000 дол.США. При цьому, вартість здійсненої поставки складає 72907,55 дол. США. Таким чином, здійснений платіж не підтверджує оплату даної партії товару;

-відповідно до п.4.1 контракту оплата здійснюється банківським переказом на протязі 120 днів з моменту вивантаження в порту призначення або в міру реалізації, а відповідно до інвойсу від 15.12.2022 № оплата готівкою протягом 30 днів з дати інвойсу. У зв`язку з чим неможливо перевірити числові значення щодо оплати;

-у поданому до митного оформлення Висновку Миколаївської торгово-промислової палати від 11.10.2022 №120-0340 щодо визначення цінових характеристик ввезеного товару у графі «Аналіз ринку продажу» зазначено лише посилання на інтернет-ресурси, що не може бути взяте до уваги митним органом, оскільки відповідно до п. 56 Постанови КМУ від 10 вересня 2003 р. №1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином у зазначеному висновку відсутнє документальне підтвердження числових значень.

За змістом о рішення про коригування митної вартості №UA408000/2023/000019/2 від 20.01.2023 року щодо митної декларації від 19.01.2023 року №23UA67U3:

- відповідно до п.2.1 контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218 всі ціни на товари оговорюються у Пропозиціях продавця. Згідно п.3.2 контракту поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі Замовлень покупця. Зазначені документи до митного оформлення не надано;

- в гр.70 платіжних доручень від 25.08.2022 №366, від 29.08.2022 №367 та від 31.08.2022 №369 зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218, загальна сума оплати становить 2250000 дол.США. При цьому, у гр. 42 МД №UA67 від 19.01.2023 зазначена фактурна вартість 12651,6100 дол. США. Таким чином, здійснений платіж не підтверджує оплату даної партії товару;

- відповідно до п.4.1 контракту оплата здійснюється банківським переказом на протязі 120 днів з моменту вивантаження в порту призначення або в міру реалізації, а відповідно до інвойсу від 17.01.2023 № оплата готівкою протягом 60 днів з дати транспортного документа. У зв`язку з чим неможливо перевірити числові значення щодо оплати;

- згідно п. 1.1 Договору від 18.04,2022 № 1/18/04 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом передбачена наявність заявок Замовника, які до митного оформлення не надано. Пояснень з даного приводу не надходило;

- висновок Миколаївської торгово-промислової палати від 11.10.2022 №120-0340 щодо визначення цінових характеристик ввезеного товару у графі «Аналіз ринку продажу» зазначено лише посилання на інтернет-ресурси, що не може бути взяте до уваги митним органом, оскільки відповідно до п. 56 Постанови КМУ від 10 вересня 2003 р. №1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином у зазначеному висновку відсутнє документальне підтвердження числових значень.

Відповідно до рішення про коригування митної вартості №UA408000/2023/000029/2 від 13.02.2023 року щодо митної декларації від 10.02.2023 року №0324U7:

-згідно п. 3.2 контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218 поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі Замовлень покупця. Зазначені документи до митного оформлення не надано;

-в гр.70 платіжних доручень від 25.08.2022 №366, від 29.08.2022 №367, від 31.08.2022 №369, від 23.12.2022 №389, від 30.12.2022 №391 та від 18.01.2023 №396 зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 №ТОВ7- 061218, загальна сума оплати становить 3300000 дол. США. При цьому, фактурна вартість становить 12651,57 дол. США. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 заявлено, що за період з 01.03.2022 по 18.01.2023 за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 сума оплати склала 7788705,55 дол. США. У зв`язку з вищевикладеним неможливо перевірити факт оплати саме даної партії товару;

-відповідно до п.4.1 контракту від 06.12.2018 № TGBZ-061218 оплата здійснюється банківським переказом на протязі 120 днів з моменту вивантаження в порту призначення або в міру реалізації, а відповідно до інвойсу від 02.02.2023 № - оплата готівкою протягом 60 днів з дати транспортного документа. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 №19.01.2023 заявлено, що із початку військових дій на території України за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 оплата здійснюється на умовах передплати або згідно Договору банківської гарантії з AT «УКРЕКСІМБАНК» по мірі необхідності. Змін до контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218 щодо нових умов оплати не надано. У зв`язку з чим неможливо перевірити порядок оплати за партію товару;

-згідно п. 1.1 Договору від 18.04.2022 № 1/18/04 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом передбачена наявність Заявок Замовника, які до митного оформлення не надано. Пояснень з даного приводу не надходило;

-експертний висновок Миколаївської торгово-промислової палати від 20.12.2022 №120-378 щодо визначення діапазону ринкових цін на ввезений в Україну товар з Болгарії, у графі «Аналіз ринку продажу» зазначено лише посилання на Інтернет ресурси, що не може бути взяте до уваги митним органом, оскільки відповідно до п.56 ПКМУ від 10.09.2003 №1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином у зазначеному висновку відсутнє документальне підтвердження числових значень. Також у даному висновку експертом проведений аналіз та експертиза інвойсів, які не стосуються даної поставки;

-документ від 10.01.2023 б/н, заявлений як прайс, не може вважатися прайсом, так як містить відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника;

-листом TRAKYA GLASS BULGARIA EAD від 08.02.2023 повідомляється про помилки в інвойсі та митній декларації країни відправлення щодо вартості товару, документів з виправленими відомостями не надано.

Відповідно до рішення про коригування митної вартості №UA408000/2023/000031/2 від 13.02.2023 року щодо митної декларації від 13.02.2023 року №23UA95U1:

-згідно п. 3.2 контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218 поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі Замовлень покупця. Зазначені документи до митного оформлення не надано;

-в гр.70 платіжних доручень від 25.08.2022 №366, від 29.08.2022 №367, від 31.08.2022 №369, від 23.12.2022 №389, від 30.12.2022 №391 та від 18.01.2023 №396 зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 №ТОВ7- 061218, загальна сума оплати становить 3300000 дол. США. При цьому, фактурна вартість становить 12651,57 дол. США. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 заявлено, що за період з 01.03.2022 по 18.01.2023 за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 сума оплати склала 7788705,55 дол. США. У зв`язку з вищевикладеним неможливо перевірити факт оплати саме даної партії товару;

-відповідно до п.4.1 контракту від 06.12.2018 № TGBZ-061218 оплата здійснюється банківським переказом на протязі 120 днів з моменту вивантаження в порту призначення або в міру реалізації, а відповідно до інвойсу від 02.02.2023 № - оплата готівкою протягом 60 днів з дати транспортного документа. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 №19.01.2023 заявлено, що із початку військових дій на території України за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 оплата здійснюється на умовах передплати або згідно Договору банківської гарантії з AT «УКРЕКСІМБАНК» по мірі необхідності. Змін до контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218 щодо нових умов оплати не надано. У зв`язку з чим неможливо перевірити порядок оплати за партію товару;

-згідно п. 1.1 Договору від 18.04.2022 № 1/18/04 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом передбачена наявність Заявок Замовника, які до митного оформлення не надано. Пояснень з даного приводу не надходило;

-експертний висновок Миколаївської торгово-промислової палати від 20.12.2022 №120-378 щодо визначення діапазону ринкових цін на ввезений в Україну товар з Болгарії, у графі «Аналіз ринку продажу» зазначено лише посилання на Інтернет ресурси, що не може бути взяте до уваги митним органом, оскільки відповідно до п.56 ПКМУ від 10.09.2003 N1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином у зазначеному висновку відсутнє документальне підтвердження числових значень. Також у даному висновку експертом проведений аналіз та експертиза інвойсів, які не стосуються даної поставки;

-документ від 14.12.2022 б/н, заявлений як прайс, не може вважатися прайсом, так як містить відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника;

-листом TRAKYA GLASS BULGARIA EAD від 11.02.2023 повідомляється про помилки в інвойсі та митній декларації країни відправлення щодо вартості товару, документів з виправленими відомостями не надано.

Відповідно до рішення про коригування митної вартості №UA408000/2023/000044/2 від 16.02.2023 року щодо митної декларації від 16.02.2023 року №23UA34U7:

-згідно п. 3.2 контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218 поставка товару здійснюється партіями, сформованими на підставі Замовлень покупця. Зазначені документи до митного оформлення не надано;

-в гр.70 платіжних доручень від 25.08.2022 №366, від 29.08.2022 №367, від 31.08.2022 №369, від 23.12.2022 №389, від 30.12.2022 №391 та від 18.01.2023 №396 зазначено лише номер контракту від 06.12.2018 №ТОВ7- 061218, загальна сума оплати становить 3300000 дол. США. При цьому, фактурна вартість становить 12651,57 дол. США. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 заявлено, що за період з 01.03.2022 по 18.01.2023 за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 сума оплати склала 7788705,55 дол. США. У зв`язку з вищевикладеним неможливо перевірити факт оплати саме даної партії товару;

-відповідно до п.4.1 контракту від 06.12.2018 № TGBZ-061218 оплата здійснюється банківським переказом на протязі 120 днів з моменту вивантаження в порту призначення або в міру реалізації, а відповідно до інвойсу від 02.02.2023 № - оплата готівкою протягом 60 днів з дати транспортного документа. В листі ПП «Захід» від 19.01.2023 №19.01.2023 заявлено, що із початку військових дій на території України за контрактом від 06.12.2018 №TGBZ-061218 оплата здійснюється на умовах передплати або згідно Договору банківської гарантії з AT «УКРЕКСІМБАНК» по мірі необхідності. Змін до контракту від 06.12.2018 №TGBZ-061218 щодо нових умов оплати не надано. У зв`язку з чим неможливо перевірити порядок оплати за партію товару;

-згідно п. 1.1 Договору від 18.04.2022 № 1/18/04 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом передбачена наявність Заявок Замовника, які до митного оформлення не надано. Пояснень з даного приводу не надходило;

-експертний висновок Миколаївської торгово-промислової палати від 20.12.2022 №120-378 щодо визначення діапазону ринкових цін на ввезений в Україну товар з Ірану, у графі «Аналіз ринку продажу» зазначено лише посилання на Інтернет ресурси, що не може бути взяте до уваги митним органом, оскільки відповідно до п.56 ПКМУ від 10.09.2003 №1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином у зазначеному висновку відсутнє документальне підтвердження числових значень. Також у даному висновку експертом проведений аналіз та експертиза інвойсів, які не стосуються даної поставки;

-документ від 14.12.2022 б/н, заявлений як прайс, не може вважатися прайсом, так як містить відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника;

-листом TRAKYA GLASS BULGARIA EAD від 14.02.2023 повідомляється про помилки в інвойсі та митній декларації країни відправлення щодо вартості товару, документів з виправленими відомостями не надано.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 06.12.2018 року між Тракія Глас Болгарія ЄAT / Trakya Glass Bulgaria EAD, як продавцем, та ПП «Захід», як покупцем, укладено контракт на продаж №TGBZ-061218.

За умовами контракту продавець зобов`язується відвантажити товари на умовах FOB Варна (Інкотермс-2010) або іншими базисами, зазначеними в інвойсах (пункту 1.1; 3.1) з оплатою із відстроченням платежу на протязі 120 днів після відвантаження товару у порту або мірі реалізації (пункт 4.1), із застосуванням банківської гарантії ПАТ «Укрексімбанк» на суму 700 000,00 (сімсот тисяч) дол. США, яка авізована ING Bank Bulgaria (розділ 10).

Пунктом 2.2 Контракту визначено, що у вартість товару включені вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; витрати на завантаження, вивантаження та обробку товарів.

Згідно пункту 3.2 Контракту поставка товару здійснюється партіями, сформованими на основі замовлень покупця, а згідно пункту 1.2 Контракту кількість кожної партії товару, що поставляється згідно цього контракту, повинна бути визначена у інвойсах правця в метрах квадратних.

Додатковими угодами від 12.12.2019 року, 27.11.2020 року, 25.11.2021 року, 18.04.2022 року сторони, зокрема: домовились про право покупцю здійснювати передоплату за товар; пролонгували Контракт до 31.12.2023 року; змінили вимоги щодо строку дії банківської гарантії (останній строк - до 31.12.2023 року); збільшили загальну вартість Контракту (до 35 000 000 дол. США); порядок використання «Зворотної тари»; вирішили застосовувати правовий режим ввезення у рамках торгівельної операції Додатку В.3 до Конвенції про тимчасове ввезення від 26.06.1990 року («Стамбульська конвенція»).

ПП «Захід» здійснено оплати за Контрактом на загальну суму 3300000, 00 дол. США за платіжними дорученнями в іноземній валюті: №366 від 25.08.2022 року 550000,00 дол. США, №367 від 29.08.2022 року 750 000,00 дол. США, №369 від 31.08.2022 року 950000,00 дол. США, №389 від 23.12.2022 року 100000,00 дол. США, №391 від 30.12.2022 року 500000,00 дол. США, №396 від 18.01.2023 року 450000,00 дол. США).

Trakya Glass виставила 6 інвойсів, кожен з яких на суму 12 651,61 дол. США на поставку 2144,34 кв.м дзеркала 4 мм. (3210*2250 мм.) за ціною 5,90 дол. США за 1 м. кв., зокрема: 1) № від 15.12.22 року; 2) № від 17.12.22 року; 3) № від 17.01.23 року; 4) № від 08.02.23 року; 5) № від 10.02.22 року; 6) № від 13.02.23 року.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість зазначення позивачем у МД від 21.12.2022 року №22UA51U2, від 22.12.2022 року №22UA81U0, від 19.01.2023 року № 23UA67U3, від 10.02.2023 року №0324U7, від 13.02.2023 року №23UA95U1, від 16.02.2023 року №23UA34U7 вартості товару,Дзеркала скляні, без рам, не оброблені оптично, без конструктивних особливостей у листах товщиною 4мм, розміром 3210x2250 мм, марки MIRROR: - 9 каркасів з деревини по 33 листа у кожному каркасі - всього 2144,34 м2. Для будівельної галузі. Виробник TRAKYA GLASS BULGARIA EAD. Країна виробництва: BG. Торговельна марка SISECAM, саме згідно вартості, вказаної у зазначених вище інвойсах 12651,61 долар США.

Відносно посилань відповідача в оскаржуваних рішеннях щодо ненадання позивачем до митного оформлення пропозицій продавця та замовлень покупця суд вважає такі необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, згідно умов контракту всі ціни на товари обумовлюються в пропозиціях продавця та зазначаються у доларах США, а поставка товару здійснюється партіями, сформованими на основі замовлень покупця.

Водночас, умовами договору не встановлено окремої письмової форми для пропозицій продавця або ж для замовлення покупця, як і не вказано що такі документи є невід`ємною частиною Контракту або ж є обов`язковими для формування вартості товару.

Щодо доводів про зазначення у платіжних дорученнях, наданих на підтвердження митної вартості ввезених товарів лише номеру контракту, то такі суд вважає безпідставними, адже відповідачем в оскаржуваному рішенні жодним чином не обґрунтовано як саме посилання в платіжних доручень лише на номер контракту впливає на визначення митної вартості ввезеного товару.

При цьому, судом першої інстанції підставно звернуто увагу, що згідно карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення позивачем до митного оформлення надавалися Додаткові угоди від 12.12.2019 року, 27.11.2020 року, 25.11.2021 року, 18.04.2022 року, згідно яких сторони, зокрема: домовились про право покупцю здійснювати передоплату за товар.

Тобто умови Контракту та додаткових угод передбачають різні варіації оплат товару: на умовах відстрочення платежу до 120 днів (п. 4.1.), на строк 180 днів на умовах банківської гарантії (розділ 10); по передоплаті (додаткова угода від 12.12.2019 року).

Стосовно неврахування митним органом, згідно оскаржуваного рішення, Висновку Миколаївської торгово-промислової палати від 11.10.2022 №120-0340 щодо визначення цінових характеристик ввезеного товару у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджували б цінову інформацію, яка лягла в основу висновку про вартість оцінюваного товару, колегія суддів зазначає, що у розділі «Загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна» Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440, відсутній обов`язок оцінювача формувати додатки до висновку.

Експертний висновок взагалі не може містити документального підтвердження числових значень, оскільки митну вартість підтверджують документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України, і експертний висновок у цьому переліку відсутній.

Крім того, експертний висновок про вартісні характеристики товару не повинен, в обов`язковому порядку, відповідати вимогам Постанови №1440 («Стандарт оцінки»), як вважає митний орган.

Стандарт оцінки затверджений на підставі частини 1 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». За змістом частини 6 вказаної статті стандарти є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Пункт 56 «Стандарту оцінки», на який посилається відповідач, визначає вимоги до змісту Звіту про оцінку майна. Разом із тим, декларант подав митному органу не Звіт про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності, а експертний висновок регіональної ТПП, який за своїм змістом є документом, зазначеним у пункті 8 частини 3 статті 53 МК України, а саме: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тоді як, частина 1 статті 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в України» передбачає, що торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість. Відповідно до частини 2 статті 11 цього Закону методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Декларант долучив до МД експертний висновок, згідно яким вартість дзеркала 4 мм відповідає ринковій ціні (діапазон від 3 до 8 дол. США за 1 кв.м).

Аналогічно суд вважає безпідставними сумніви митного органу щодо неналежного документування асортименту продукції, а саме те, що документ заявлений як прайс, не може вважатися прайсом, так як містять відомості лише по товару, який оформлюється, а не по асортименту продукції виробника.

В даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне навести правову позицію Верховного Суду, яка викладена в його постанові 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17, в якій наголошено, що по - перше, прайс-лист не є основним документом відповідно до частини 2 статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, по - друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по - третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.

Стосовно доводів відповідача в тій частині, що позивачем документально не підтверджено складову митної вартості «перевезення», то як вбачається із переліку документів, які описані у картках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, за кожною ЕМД декларант надав митному органу договір перевезення, рахунок на оплату із зазначенням вартості перевезення, зокрема до митної території України, довідку перевізника із зазначенням аналогічних відомостей, а також міжнародну ТТН (CMR). Отже позивач долучив документи, які передбачені пунктом 6 частини 2 статті 53 МК України - «транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів».

Зі змісту оскаржуваних рішень відповідача, окрім іншого, з`ясовано, що останній вказує на те, що листом TRAKYA GLASS BULGARIA EAD від 08.02.2023 року повідомляється про помилки в інвойсі та митній декларації країни відправлення щодо вартості товару, документ» з виправленими відомостями не надано, суд зазначає наступне.

Позивачем не заперечується, що в інвойсах за 2023 рік дійсно постачальник припустився технічної помилки, а саме-зазначив, що добуток 2144,34 кв.м х 5.90 дол. США складає 12651,57 дол. США, хоча математично добуток дорівнює 12651,606 або для цілей визначення ціни 12651,61 дол. США. Про відповідну невідповідність у розмірі 0,04 дол. США або 4 центи декларант довідався на митній території України, а тому надав митному органу відповідний лист.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що допущення контрагентами математичних помилок чи неточностей у певних документах, не позбавляє митного органу права власного розсуду щодо наведених у таких документах числових показників, які в сукупності з всіма іншими документами надають можливість визначити митну вартість товару. А тому, розбіжність в 4 центи очевидно не може пояснити підвищення ціни з 0,61 дол. США за 1 кг до 1,12 дол. США за 1 кг як це зроблено відповідачем.

В той же час, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на раніше визначену митну вартість схожих товарів та зауважує, що наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари розмитнено у попередні періоди за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 16.07.2020 у справі №815/6833/17.

Крім цього, Верховний Суд в постанові від 02 липня 2020 року у справі №804/2061/17 зауважив, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 826/3096/16 вказав, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Крім того, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄЛІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано та матеріали справи не містять належних та достатніх аргументів та доказів з приводу того, що подані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару, чи є недостатніми для визначення митної вартості товару за основним методом (ціною договору).

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 16.07.2020 у справі №815/6833/17.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Поряд з цим, надаючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню в частині стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить із наступного.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7, 9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо,- є неспівмірним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18, від 19.12.2019 у справі №520/1849/19, від 22 грудня 2020 року у справі №520/8489/19 та від 11 лютого 2021 року у справі № 520/9115/19.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18 Верховний Суд висловив думку, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Подібний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги-домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги-види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

За визначенням, наведеним у статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення судових витрат, представник позивача суду надав:

- договір на правничу допомогу від 02.09.2023 року;

- додаткову угоду №КМВ-01/22-23 від 27.03.2023 року;

- договір про внесення змін від 22.05.2023 року до додаткової угоди;

- рахунок №КМВ/600-4451/01 від 25.07.2023 року на оплату;

- платіжну інструкцію №5046 від 25.07.2023 року про сплату позивачем наданих послуг у розмірі;

- інформаційне повідомлення банку про зарахування коштів згідно інструкції №5046 від 25.07.2023 року;

- детальний опис наданих послуг по справі №600/4451/23-а.

В свою чергу, колегія суддів, вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, враховує таке.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Так, предметом спору у цій справі є 6 рішень про коригування митної вартості.

Правничу допомогу позивачем заявлено у розмірі 20 000 грн.

В свою чергу, представник відповідача у відзиві на позов вказав на неспівмірність витрат на правничу допомоги, а саме-звернув увагу на те, що дана справа не є складною, не потребує аналізу різнопланових норм різних галузей права.

В обгрунтуванні своєї позиції відповідач зазначив, що у позовній заяві містяться загальні обґрунтування та посилання на норми закону без надання аналізу щодо того, як такі норми, на думку позивача, мають застосовуватись до правовідносин, що склались у даній справі. Тобто наведена у позовній заяві позиція є універсальною, висновки щодо застосування норм права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин фактично взяті із судової практики Верховного Суду на яку посилається позивач у позовній заяві та може бути використана й у інших справах практично без внесення змін до відповідних процесуальних документів.

Також відповідач просив врахувати, що ПП «Захід» подало до Чернівецького окружного адміністративного суду окрім цього позову ще 4 позовні заяви (№ 600/2314/23-а. №600/2399/23-а, 600/2653/23-а, 600/2632/23-а, предметом яких є оскарження прийнятих митницею рішень про коригування митної вартості. І в кожній позовній заяві Позивач просить стягнути з митниці правничу допомогу, що в загальному складає 110 500 грн. або 2750 євро. Опрацювавши всі позовні заяви, митниця прийшла до висновку, що у всіх ідентичні підстави та аргументи, стратегія захисту одна і та сама, посилання на одну і ту ж судову практику та й в цілому більшість тексу відповідає одна одній. Тобто, адвокат під час підготовки всіх послідуючих позовних заяв використовує первісний проект позовної заяви, що вже виключає такі високі витрати на її підготовку. До схожих висновків дійшов Верховний Суд в додатковій ухвалі від 21 липня 2020 року по справі № 915/1654/19.

Поряд з цим, згідно наданого представником позивача детального опису наданих послуг по справі №600/4451/23-а розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу складається з наступних виконаних адвокатом Колесніковим В.В. робіт (наданих послуг): підготовка позовної заяви та її подання, в тому числі, але не виключно, аналіз документів, які надані, витребування додаткових документів та пояснень митного брокера про обставини справи; формуванням комплектів документів для суду та відповідача тощо 11,9 год; відповідь на відзив 3,2 год.

Однак, як вірно зауважено судом першої інстанції, надані позивачем докази не містять відомостей про те, яким чином розраховано вартість наданих послуг з огляду на витрачений адвокатом час.

При цьому, судом першої інстанції обгрунтовано зауважено, що хоча згідно договору про внесення змін від 22.05.2023 року до додаткової угоди сторони погодили розмір гонорару у фіксованому розмірі 20000 грн., що визначається у разі представництва інтересів коли грошова різниця митної вартості товару становить 1500000,01 2500000,00 грн., однак, у цій справі розгляд справи проведено без участі сторін у порядку письмового провадження, і остання не характеризується наявністю виключної правової проблеми, по аналогічних правовідносинах наявна численна судова практика, а відтак заявлений розмір витрат на правничу допомогу є явно завищеним.

Отже, враховуючи наведені обставини, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність справи, колегія судів погоджується з позицією суду першої інстанції, що розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача у розмірі 10 000 грн.

Щодо посилання представника позивача на те, що відзив на позовну заяву не може бути визнаний клопотанням про зменшення судових витрат в розумінні ч.7 ст.134 КАС України, то колегія суддів зауважує, що вищезазначена норма закону не містить, як вимог щодо форми клопотання про зменшення судових витрат, так і заборони заявляти таке клопотання у відзиві на позовну заяву.

Крім того, слід зауважити, що дана справа розглядалася судом в порядку письмового провадження без виклику осіб, а відтак представник відповідача був позбавлений можливості подати свої клопотання чи заперечення щодо співмірності розміру понесених позивачем витрат, під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні на стадії подання заяв та клопотань.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

18.01.2024 представник позивача подав клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, в розмірі 7500 грн. понесених в зв`язку з поданням відповідачем апеляційної скарги.

В якості документів, що підтверджують розмір понесених судових витрат, представник ПП "Захід" надав ті ж договори й угоди, що й до суду першої інстанції, а також рахунок на суму 7500 грн.

Між тим, колегія суддів звертає увагу, що оскільки адвокат не брав участі в судових засіданнях у справі через їх відсутність, а в задоволенні апеляційної скарги останнього відмовлено, розмір витрат на правничу допомогу адвоката слід пропорційно зменшити.

При цьому, на переконання колегії суддів розмір відшкодування на правничу допомогу заявлений позивачем є явно завищеним з огляду на незначну складність даної справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, а також обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Крім того, відзив на апеляційну скаргу в основному складається з цитування статей КАС України та МК України та дублює висновки суду першої інстанції.

Отже, враховуючи наведені обставини, колегія судів вважає, що розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу понесені позивачем в зв`язку з поданням відповідачем апеляційної скарги, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, у загальному розмірі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Чернівецької митниці та приватного підприємства Захід залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці Державної митної служби України на користь приватного підприємства "Захід" витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Смілянець Е. С.