Справа № 560/213/23
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/213/23

Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

22 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до вислуги років для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" періоду служби в управлінні МВС України в Закарпатській області в 1992-1995 роках та не проведення індексації грошового забезпечення за період з 15.03.1999 по 28.02.2018;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ст. 15 Закони України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" із врахуванням періоду служби в управлінні МВС України в Закарпатській області в 1992- 1995 роках та провести індексацію грошового забезпечення за період з 15.03.1999 по 28.02.2018 із врахуванням як базових місяців відповідно січня 1998 року, березня 2003 року та січня 2008 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.06.2023 позов задоволено частково:

-визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.08.2003 по 28.02.2018;

-зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2003 по 28.02.2018 включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погодившись з судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржники посилаються на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05 вересня 2019 року за № 181 позивача звільнено в запас за підпунктом «б» пунктом 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

ОСОБА_1 вважаючи, що відповідач протиправно занизив йому розмір одноразової грошової допомоги не зарахувавши у вислугу років для її обчислення період служби в управлінні МВС України в Закарпатській області в 1992-1995 роках та не провів індексацію грошового забезпечення за період служби звернувся до військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою.

На письмове звернення позивача військова частина НОМЕР_1 листом від 11.11.2022 повідомила ОСОБА_1 про те, що при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з лав Збройних Сил України в особовій справі ОСОБА_1 документального підтвердження щодо проходження служби в управлінні МВС України в Закарпатській області в 1992-1995 р.р. не було. Грошова індексація виплачувалась згідно керівних документів.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не включення до вислуги років для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" періоду служби в управлінні МВС України в Закарпатській області в 1992-1995 роках та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 15.03.1999 по 28.02.2018, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо виплати індексації та наявність правових підстав для їх задоволення. Стосовно решти позовних вимог, то суд відмовив у їх задоволенні, дійшовши висновку про їх безпідставність.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України регламентовано, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України гарантовано, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пунктів 21, 24 рішення у справі Федоренко проти України (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути існуючим майном або виправданими очікуваннями щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи законними сподіваннями отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття майно, а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як наявне майно, так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися активом: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності військовослужбовців, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Надаючи правову оцінку позовним вимогам в частині щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2003 по 28.02.2018 включно, колегія суддів вказує на наступне.

Положеннями статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Перелік об`єктів індексації установлений частиною першою статті 2 Закону №1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

До таких об`єктів індексації в силу абзацу 4 частини першої статті 2 Закону №1282-ХІІ належить оплата праці (грошове забезпечення).

Межі індексації визначені частиною шостою статті 2 Закону №1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 3 Закону №1282-ХІІ передбачено, що індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Підстави для проведення індексації визначені статтею 4 Закону №1282-ХІІ.

Так, у первинній редакції частина перша статті 4 цього Закону передбачала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Надалі до цієї норми були внесені зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, який набрав законну силу 1 січня 2016 року.

Тож з 1 січня 2016 року за правилами частини першої статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Інші положення статті 4 цього Закону з 2005 року й дотепер залишилися незмінними.

Зокрема, частина друга статті 4 Закону №1282-ХІІ визначає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону №1282-ХІІ для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №1282-ХІІ підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 ( (далі Порядок №1078).

В силу пункту 1 Порядку №1078 цей акт визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пункт 1-1 Порядку №1078 загалом дублює приписи статей 3, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», деталізуючи відповіді на питання про те, коли проводиться індексація.

Так, пунктом 1-1 Порядку №1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 1 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

За змістом абзацу 5 пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Абзаци 2, 4 пункт 4 Порядку №1078 деталізують межі індексації, які законодавець обумовив в частині шостій статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Абзац 2 пункту 4 Порядку №1078 визначає, що оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Натомість абзац 4 пункту 4 Порядку №1078 установлює, що частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Питання про те, як саме визначається сума індексації, регулювалося абзацом 6 пункту 4 Порядку №1078, а з 15 березня 2018 року врегульоване абзацом 5 цього ж пункту, норми яких є тотожними і передбачають, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пункт 5 Порядку №1078 застосовується з 1 грудня 2015 року у новій редакції на підставі постанови Уряду №1013 від 9 грудня 2015 року.

Абзац 1 пункту 5 Порядку №1078 у вказаній редакції передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Абзац 2 пункту 5 Порядку №1078 застосовується з 1 грудня 2015 року дотепер у редакції постанови Уряду №1013 від 9 грудня 2015 року і передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Абзац 3 пункту 5 Порядку №1078 застосовувався з 1 грудня 2015 року у редакції постанови Уряду №1013 від 9 грудня 2015 року і передбачав, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 застосовується з 1 грудня 2015 року дотепер у редакції постанови Уряду №1013 від 9 грудня 2015 року і встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абзац 5 пункту 5 Порядку №1078 застосовувався з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року у редакції постанови Уряду №1013 від 9 грудня 2015 року і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 діяв з 1 грудня 2015 року у редакції постанови Уряду №1013 від 9 грудня 2015 року і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Пункт 10-2 Порядку №1078 був викладений у новій редакції на підставі постанови Уряду №1013 від 9 грудня 2015 року.

У цій редакції пункт 10-2 Порядку №1078 застосовувався з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року та передбачав, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

З аналізу положень Закону № 2011-XII та Закону № 1282-ХІІ слідує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

При цьому, нормативний підхід щодо розрахунку індексації в спірний період неодноразово змінювався. Зокрема до 01 грудня 2015 року нарахування нарахування й виплата індексації мали індивідуальний характер для кожного працівника, та могло залежали, як від місяця збільшення заробітної плати, так і від місяця прийняття (виходу) працівника на роботу.

Так, відповідно до наданої відповідачем довідки-розрахунку суми виплаченої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.08.2003 по 28.02.2018 вбачається:

- з серпня 2003 року по квітень 2004 року індексація не виплачувалась у зв`язку з відсутністю інфляції, не перевищувала 101%;

- з травня 2004 року по грудень 2005 року індексація виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р.;

- з січня 2006 року по грудень 2006 року відбулось збільшення грошового забезпечення на суму більшу ніж сума індексації, змінено базовий місяць;

- з січня 2007 року по квітень 2007 року індексація виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р.;

-травня 2007 року по жовтень 2007 року відбулось збільшення грошового забезпечення на суму більшу ніж сума індексації, змінено базовий місяць;

-з листопада 2007 року по грудень 2007 року індексація виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р.;

-з січня 2008 року по травень 2008 року відбулось збільшення грошового забезпечення на суму більше чим сума індексації, зміна базового місяця;

-з червня 2008 року по серпень 2013 року індексація виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р;

- з вересня 2013 по травень 2014 року відбулось збільшення грошового забезпечення на суму більше чим сума індексації, змінено базовий місяць;

-з червня 2014 року по липень 2015 року індексація виплачувалась відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 р;

-з серпня 2015 року по листопад 2015 року відбулось збільшення грошового забезпечення на суму більше чим сума індексації, зміна базового місяця;

-з грудня 2015 року здійснено перерахунок індексації за 2013-2015.

Всього виплачено індексації 33255,12 грн.

Доказів на підтвердження неправомірності такого розрахунку індексації матеріали справи не містять.

Таким чином колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині щодо наявності підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2003 по 31.12.2015.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що як було зазначено вище, з 01.01.2016 п.5 Порядку № 1078 зазнав змін, відповідно до яких обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації пов`язується з місяцем підвищенням тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець. А отже, збільшення грошового забезпечення не за рахунок зростання тарифної ставки (окладу), а завдяки додатковим видам грошового забезпечення, не дає підстав вважати відповідний місяць базовим для подальшої індексації.

Як слідує із довідки-розрахунку та доводів наведених в апеляційній скарзі відповідача, індексація грошового забезпечення позивачу в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 не виплачувалась в зв`язку з прийняттям Урядом постанови №1013 від 09.12.2015, якою фактично запропоновано в грудні 2015 року підвищити заробітні плати за рахунок збільшення посадових окладів та постійних складових.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями в/ч НОМЕР_1 в цій частині та звертає увагу, що починаючи від січня 2008 року посадові оклади військовослужбовців не змінювалися. Такі зміни відбулися лише у березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою встановлені нові розміри окладів військовослужбовців.

Не надано відомостей про те, що в період з січня 2008 року по лютий 2018 року, посадовий оклад за посадою, яку займав позивач зазнав змін, і відповідачем.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з врахуванням базового місяця-січня 2008 року.

Стосовно позовної вимоги про включення до вислуги років для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу, передбаченої ст.15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" періоду служби в управлінні МВС України в Закарпатській області в 1992-1995 роках, колегія суддів вказує на таке.

За змістом ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Положеннями п.1 розділу XXXII Порядку №260 врегульовано, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно із нормами п.2 розділу XXXII Порядку №260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Статтею 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 171 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом.

За змістом вказаної правової норми особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються служба в органах внутрішніх справ, поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Так, з матеріалів справи, а саме-копії наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій службі) від 05.09.2019, з`ясовано, що календарна вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України складає 25 років 02 місяці 09 днів.

Проте, на переконання позивача, до вказаної вислуги відповідачем не включено періоду служби в УМВС в Закарпатській області з 1992 по 1995 рік.

Згідно наявної у справі відповіді в/ч НОМЕР_1 від 11.11.2022 №19/32/325, наданої на звернення позивача, при розрахунку огд при звільненні з лав ЗСУ у особовій справі ОСОБА_1 документально підтвердження щодо проходження служби в УМВС в Закарпатській області в період з 1992-1995 р. не було.

В той же час, у відзиві на позовну заяву вказано, що в трудовій книжці позивача містяться відомості про загальну службу позивача 25 років, з якої і розрахована огд позивача.

Зважаючи на те, що в трудовій книжці наявні записи під №№3,4 про службу ОСОБА_1 в УМВС в Закарпатській області, а у відповіді на звернення останнього, відповідачем вказано, що документальне підтвердження про службу УМВС в Закарпатській області в період з 1992-1995 р. відсутнє, колегія суддів, з метою усунення таких суперечностей та з`ясування чи враховано стаж позивача з 05.03.1992 по 21.12.1995 до вислуги років, ухвалою від 03.10.2023 зобов`язала в/ч НОМЕР_1 надати суду протягом десяти днів інформацію про те, які періоди служби ОСОБА_1 враховано до календарної вислуги років, з якої розраховувалася одноразова допомога при звільненні, передбачена ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Однак, зважаючи на те, що відповідачем, на якого, окрім іншого, законом покладено обов`язок доказування, незважаючи на повторне направлення ухвали, протягом чотирьох місяців вимоги останньої не виконались, колегія суддів розглядає справу на підставі доказів, наданих позивачем.

Так, ОСОБА_1 , крім копії 1-3 сторінок трудової книжки НОМЕР_2 , надано суду апеляційної інстанції копію архівної довідки від 21.11.2018 №7/5247 в якій зазначено, що останній з 05.03.1992 по 15.02.1995 проходив службу в ДУ "Шепетівська виправна колонія (№98).

При цьому, згідно долученої до апеляційної скарги позивача копії послужного списку, вбачається, що ОСОБА_1 наказом командира в/ч НОМЕР_3 №7 від 10.01.1990 призначений рядовим, наказом командира в/ч НОМЕР_3 №234 від 11.11.1990-молодшим сержантом, наказом командира в/ч НОМЕР_3 №211 від 04.11.1991-сержантом, наказом командира в/ч НОМЕР_1 №430 від 09.12.2005-старшим сержантом, наказом ПЗ МО України №19-ПМ від 29.04.2010-прапорщиком. Період з 05.03.1992 по 05.02.1995 вказаний як самостійна трудова діяльність до служби в Збройних Силах.

Таким чином, колегія суддів, надавши оцінку доказам позивача, які не спростовані відповідачем, приходить до висновку, що до календарної служби ОСОБА_1 протиправно не зараховано період служби в УМВС в Закарпатській області з 05.03.1992 по 21.12.1995.

Між тим, колегія суддів зазначає, що позивач оскаржуючи бездіяльність відповідача щодо не включення до вислуги років для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги періоду з 15.03.1999 по 28.02.2018, на порушує питання щодо зарахування до вислуги років вказаного періоду, а лише просить здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги, з врахуванням періоду служби в управлінні МВС України в Закарпатській області в 1992- 1995 роках.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

За приписами частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

До того ж, Конституційний Суд України у рішенні від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018, зазначив, що відповідно до принципу верховенства права держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема давала б можливість відновлювати порушені права і свободи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку належним та ефективним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача зарахувати до вислуги років останнього, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.15 Закону №2011-ХІІ періоду служби з 05.03.1992 по 21.12.1995 та здійснити перерахунок і доплату огд.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційних скарг частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно, з врахуванням базового місяця-січня 2008 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незарахування ОСОБА_1 до вислуги років, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" періоду служби в управлінні МВС України в Закарпатській області 05.03.1992 по 21.12.1995.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" періоду служби в управлінні МВС України в Закарпатській області 05.03.1992 по 21.12.1995, а також здійснити перерахунок і виплату одноразової грошової допомоги, з врахуванням вищезазначеного періоду служби та виплачених сум.

В решті позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Смілянець Е. С.