Справа № 520/4486/23
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 520/4486/23

адміністративне провадження № К/990/42902/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О. А.,

суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області про скасування постанови, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року, ухвалену у складі колегії суддів: Подобайло З.Г. (головуючий), Бартош Н.С., Присяжнюк О.В.,

І. Суть спору:

1. Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №335600 від 13.12.2022 року про застосування адміністративно - господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.

2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що ним через додаток Дія отримано постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Меженського В.В. від 22.02.2023 у виконавчому провадженні ВП №71071295, якою ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. З вказаною постановою позивач не погоджується, оскільки не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт". Вказує, спірна постанова прийнята відповідачем за вчинення ФОП ОСОБА_2 правопорушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутність на момент перевірки протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів. Однак, позивач наголошував, що не є автомобільним перевізником, договір із замовником, ТОВ "Герафак" на перевезення товару не укладав, а тому прийнята відповідачем постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню, як незаконна.

3. Відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. Головним спеціалістом Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Опреєм В.І. та старшими державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Шинкаревичем Я.Д., Зотовим Р.А. та Гриценком О.М. на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 07.11.2022 №10517/31/27-22 та направлення на рейдову перевірку №014222 від 07.11.2022, проводилась рейдова перевірка на а/д Н-14 "Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв" км 75+812, М-30 "Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине" км 781+685, км 835+731, Н-01 "Київ-Знам`янка" км241+800, у Кропивницькому, Голованівському, Новоукраїнському, Олександрівському районах щодо дотримання ними вимог чинного автотранспортного законодавства України.

5. Результати рейдової перевірки оформлені актом №318709 від 10.11.2022, яким зафіксовано порушення позивачем, передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів визначених ст. 48 цього Закону, а саме протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів.

6. Листом від 28.11.2022 №43400/40/24-22 Відділ державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомив ФОП ОСОБА_2 про те, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 13 грудня 2022 року з 09:00 до 12:00 години. Вказане повідомлення направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням 28.11.2022 №024.

7. На підставі акту перевірки №318709 від 10.11.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено постанову №335600 від 13.12.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_2 у розмірі 17000,00 грн за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

8. Не погодившись з правомірністю вказаної постанови контролюючого органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

9. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено .

10. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у водія на момент проведення перевірки передбачених документів, а саме протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів на автомобіль та причеп становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф. За таких обставин непред`явлення водієм ОСОБА_3 посадовим особам відповідача під час проведення рейдової перевірки протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів є підставою для застосування до автомобільного перевізника відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Матеріали справи містять копію товарно-транспортної накладної №gtd-052 від 08.11.2022, за якою автомобільним перевізником визначено саме позивача ФОП ОСОБА_2 , а замовником вказано ТОВ "ГЕРАФАК". При цьому, суд зазначив, що у нього немає підстав вважати, що дані які містяться у ТТН є помилковими або невірними. Доказів того, що вказана ТТН складена помилково, пояснень за яких обставин сталася така помилка до суду позивачем не надано, а тому у суду наявні підстави критично ставитись до тверджень щодо помилковості інформації, зазначеній в ТТН.

11. 23 листопада 2023 року постановою Другого апеляційного адміністративного суду рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 задоволено.

12. Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що товарно-транспортна накладна - документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника. Таким чином, товарна-транспортна накладна, на підставі якої суд першої інстанції обґрунтовує свою позицію, не є документом, що беззаперечно підтверджує встановлення факту визначення в якості перевізника саме ФОП ОСОБА_2 .

12.1. Крім того, зазначає, що оскільки матеріали справи не містять договору з перевезення вантажу, тому відсутні відносини з надання послуг перевезення вантажів між ТОВ "ГЕРАФАК" та ФОП ОСОБА_2 .

12.2. Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, ФОП ОСОБА_2 не може вважатися автомобільним перевізником, оскільки він не надає послугу згідно договору про перевезення вантажу транспортним засобом, на підставі договору позички (передачі, оренди, тощо) транспортного засобу та тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, тому не може бути суб`єктом відповідно в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт". Ця обставина є самостійною підставою для скасування постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

13. У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року та залишити без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року.

14. В обґрунтування підстав касаційного оскарження покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

15. Скаржник стверджує, що судом апеляційної інстанції допущено неправильне тлумачення норм матеріального права, у тому числі неправильно застосовано положення статей 48, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що полягає у невірному визначенні суб`єкта відповідальності - автомобільного перевізника, а також у невірному застосуванні Порядку № 1567 (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції), якими було передбачено як перелік документів, що подається під час рейдової перевірки, так і порядку розгляду справи про порушення автомобільного законодавства, дотримання якого при умові належного повідомлення правопорушника, слугує остаточному встановленню «автомобільного перевізника», тобто особи, на яку накладається адміністративно- господарський штраф.

15.1. Також вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а та від 22.02.2022 у справі № 240/22448/20.

16. Аргументуючи свою позицію, скаржник зазначив, що будь-яких документів про те, що позивач не є перевізником, водієм транспортного засобу, що перевірявся, посадовим особам Укртрансбезпеки не надавалось усупереч правилам, встановленим частиною першою статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", за якою автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Більш того, водієм транспортного засобу марки DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки KOGEL державний номерний знак НОМЕР_2 , під час перевірки надано для перевірки товарно-транспортну накладну № gtd-052 від 08.11.2022, у графі «автомобільний перевізник» якої вказано «ФОП ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 )». Тобто, у відповідача, за відсутності позивача під час розгляду справи, про факт чого (розгляду) повідомлено у належний спосіб, не могло існувати іншої, відмінної інформації, аніж та, яка отримана під час перевірки. Така інформація за своїм характером є однозначною.

16.1. Відповідач звертає увагу, що відповідальність у вигляді адміністративно - господарського штрафу передбачена саме за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», товарно-транспортна накладна обов`язково повинна бути наявна у водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, учасниками яких є три сторони - перевізник, вантажовідправник та вантажоодержувач, тобто відповідальність за наявність товарно - транспортної накладної під час перевезення вантажів на договірних умовах несуть саме перевізники.

16.2. Скаржник зазначає, що надані документи Позивачем про використання іншим субєктом господарювання транспортних засобів, які перевірені на дорозі є звичайним ухиленням від встановленої відповідальності, оскільки відомості, які у них містяться є протирічними за своїм змістом з тими, які містяться у товарно- транспортній накладній № gtd-052 від 08.11.2022, яка надана водієм під час проведення перевірки, в графі «автомобільний перевізник» зазначено позивача.

17. Позивач своїм правом подати заперечення на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

V. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

18. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

19. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).

20. Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

21. В силу частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.

22. Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

23. Згідно з частинами сімнадцятої - двадцятої статті 6 Закону № 2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.

Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.

24. Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 1567).

25. За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

26. Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

27. Згідно з частинами першою - другою статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

28. Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

29. В силу пунктів 21, 22 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

30. Приписами пункту 25 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

31. В силу частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

32. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

33. Враховуючи підстави позову та доводи учасників справи в цій справі суди мали з`ясувати чи був позивач в момент указаної перевірки дійсним автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

34. Колегія суддів враховує, що Верховний Суд вже сформував правовий висновок у подібних правовідносинах щодо застосування положень статті 48 Закону № 2344-III в контексті реалізації повноважень Укртрансбезпеки щодо притягнення суб`єктів господарської діяльності до адміністративної відповідальності, який викладено у постановах від 06 вересня 2023 року справі № 120/5064/22, від 16 серпня 2023 року у справі № 160/12371/22, від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21. Висновки, у вказаних справах є релевантними до обставин цієї справи, колегія суддів не бачить підстав для відступу від них і надалі зауважує таке.

35. Так, Верховний Суд, проаналізувавши наведені положення законодавства у постанові від 19 жовтня 2023 року у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

36. Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

37. Натомість, нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися, на думку Верховного Суду, із розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки.

38. За висновком Верховного Суду у справі № 640/27759/21 тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.

39. У постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

40. Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 23 серпня 2023 року у справі № 600/1407/22-а та від 12 жовтня 2023 року у справі № 280/3520/22.

41. У цій справі в основу оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції покладено висновок про те, що надані позивачем докази та пояснення під час судового розгляду спави враховуються судом, а доказ, який наданий відповідачем (зокрема, товарно-транспортна накладна, яка була надана Укртрансбезпеці водієм транспортного засобу в момент оформлення протоколу відповідного порушення) судом апеляційної інстанції не враховується, оскільки є документом на вантаж, а не документом, який визначає автомобільного перевізника, а тому не є документом, що беззаперечно підтверджує встановлення факту визначення в якості перевізника саме ФОП ОСОБА_1 .

42. Так, скасовуючи рішення суду першої істанції та приймаючи нове рішення про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 не може вважатися автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки він не надавав жодних послуг з перевезення на підставі чинного законодавства, не має у власності транспортні засоби, а у видах діяльності відсутній відповідний вид діяльності як перевезення вантажів, що підтверджується випискою з ЄДР та витягом з реєстру платників єдиного податку.

42.1. Ця обставина за висновками суду апеляційної інстанції є самостійною підставою для скасування постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу.

43. До вказаних висновків суд апеляційної інстанції дійщов на підставі наданих позивачем під час розгляду справи в судах доказів та пояснень. Так, зокрема, позивач та ТОВ "ГЕРАФАК" на вимогу суду першої інстанції надали пояснення про те, що договору перевезення вантажу вони не укладали та помилково вказані у товарно-транспортній накладній №gtd-052.

43.1. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріали справи не містять документів, що свідчать про передачу права користування транспортним засобом юридичній особі, на підставі договору позички (передачі, оренди, тощо) транспортного засобу для здійснення діяльності з перевезення вантажів ФОП ОСОБА_1 .

44. Разом з тим, Верховний Суд зазначає, що під час проведення самої рейдової перевірки було встановлено, що зупинено транспортний засіб марки DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки KOGEL, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 був під керуванням водія ОСОБА_3 .

45. Відповідно до наданої водієм товарно-транспортної накладної №gtd-052 від 08.11.2022, автомобільним перевізником визначено позивача ФОП ОСОБА_1 , а замовником вказано ТОВ "ГЕРАФАК".

46. Так, згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

47. Таким чином, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів несуть саме перевізники.

48. Відповідно до частини першої статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

49. При цьому, відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки, оскільки під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України.

50. Згідно Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, товарно-транспортна накладна (ТТН) - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

51. Суд апеляційної інстанції при розгляді цього спору не застосував вказаний підхід Верховного Суду щодо установлення належного перевізника, адже не дослідив обставини наданих документів відповідачу як контролюючому органу водієм транспортного засобу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

52. Суд апеляційної інстанції не надав жодної оцінки указаним доводам відповідача та посиланням на відповідні докази, які є основними для встановлення дійсного автомобільного перевізника.

53. Крім того, суд апеляційної інстанції не надав оцінки поясненням відповідача про те, що позивача було запрошено на розгляд справи в територіальний орган Укртрансбезпеки, проте він не з`явився на цей розгляд, хоча був належним чином повідомлений, та вказані вище пояснення та докахи надав лише в суді. При цьому будь-яких документів про те, що позивач не є перевізником, водієм транспортного засобу, що перевірявся, посадовим особам Укртрансбезпеки не надавалось усупереч правилам, встановленим частиною першою статті 39 Закону № 2344-ІІІ, за якою автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Тобто, у відповідача, за відсутності позивача під час розгляду справи, не могло існувати іншої, відмінної інформації, аніж та, яка отримана під час перевірки.

54. Таким чином, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою і без належного аналізу надані учасниками справи докази в їх сукупності, а також не оцінили належним чином: обґрунтування учасників справи щодо реальності таких доказів; відсутність заперечень водія транспортного засобу в момент оформлення порушення щодо визначеного посадовими особами відповідача особи перевізника у спірних правовідносинах; інших доводів учасників справи.

55. Верховний Суд, враховуючи доводи відповідача з цього приводу, які заявлені в касаційній скарзі, не може залишити це поза увагою.

56. Судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

57. Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень.

58. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що одне із призначень обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль за здійсненням правосуддя. А тому при оскаржені рішення суду слід звертати увагу на те, що залишення без уваги ключових доводів сторони є недопустимим.

59. Отже, Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції не вжив усіх визначених законом заходів щодо встановлення дійсних обставин справи, які склалися між учасниками справи в момент здійснення спірної перевірки із посиланням на норми законодавства, якими врегульовано такі правовідносини, у зв`язку із чим не встановив усі дійсні фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим передчасно дійшов висновків по суті вимог без належного мотивування.

60. Водночас, в силу положень статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

61. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

62. Згідно вимог частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

63. Оскільки судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів не було з`ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, Верховний Суд дійшов висновку, що постанову апеляційного суду належить скасувати з направленням справи на новий судовий розгляд до апеляційного суду.

64. При новому розгляді справи суду апеляційної інстанції необхідно взяти до уваги викладене в цій постанові й встановити обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

VIІ. Судові витрати

65. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 341, 344, 349, 355-356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити частково.

2. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2023 року у справі №520/4486/23 скасувати.

3. Справу №520/4486/23 направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції - Другого апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

В.Е. Мацедонська