Справа № 135/1647/23
Суддя: Корнієнко О. М.
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/1647/23
Провадження № 2-а/135/1/24
РІШЕННЯ

іменем України

23.02.2024 Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Кузьміних О.В.,

позивача ОСОБА_1 , його представника Патраманського І.О.,

представника відповідача Ільяшової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, у якому просить скасувати постанову серії БАД №573124 від 18.11.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП.

У позові зазначив, що 18.11.2023 поліцейським СРПП Тульчинського РВП було винесено постанову серії БАД №573124 про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі. Відповідно до вказаної постанови 17.11.2023 о 22 год. 00 хв. в с.Богданівка, вул.Богдана Хмельницького, водій ОСОБА_1 керував т/з «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 та при цьому був позбавлений права керування т/з Ладижинським міським судом 04.10.2023, справа №135/1200/23, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.126 КУпАП та було накладено штраф в сумі 20 400 грн..

У позові представник позивача зазначив, що 17.11.2023 близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_1 вирішив поїхати із м. Ладижин в с. Богданівку Тульчинського району Вінницької області з метою - злити воду із системи опалення в належному йому будинку АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, що в нього не було посвідчення водія, ОСОБА_1 попросив ОСОБА_2 відвезти його в с. Богданівку Тульчинського району. Цього ж числа, керуючи автомобілем «Тойота Авенсіс», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 перевіз ОСОБА_3 в якості пасажира в с. Богданівку Тульчинського району. В це село вони приїхали близько 20 год. В с. Богданівка ОСОБА_2 зупинив автомобіль біля місцевого магазину, де і залишився очікувати ОСОБА_1 .. Коли ОСОБА_1 перебував у своєму будинку АДРЕСА_1 до нього завітав сусід на ім`я ОСОБА_4 і повідомив йому, що біля магазину місцеві хлопці б`ють ОСОБА_2 .. ОСОБА_1 , підійшовши до магазину, відборонив ОСОБА_2 від місцевих хлопців. Потім ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вжили алкоголь в салоні автомобіля «Тойота Авенсіс». Від вживання спиртного ОСОБА_1 сп`янів та заснув на задньому сидінні автомобіля. 18.11.2023 року, біля 2 год., ОСОБА_1 розбудили працівники поліції. Вийшовши із автомобіля, ОСОБА_1 дізнався, що працівники поліції склали відносно ОСОБА_2 протокол за ст.130 КУпАП. Після цього автомобіль «Тойота Авенсіс» погрузили на евакуатор та забрали на штрафмайданчик. Відносно ОСОБА_1 працівники поліції ніяких документів не складали, постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не ухвалювали.

01.12.2023 року у під`їзді буд. АДРЕСА_2 мати ОСОБА_1 ОСОБА_5 знайшла поштовий конверт в якому містилася копія постанови серії БАД № 573124 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст.126 КУпАП. Дану постанову ОСОБА_1 вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки у матеріалах справи відсутні будьякі докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції в процесі руху. Отже, твердження працівника поліції про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, викладені в постанові про адміністративне правопорушення, є припущенням працівника поліції. Твердження працівника поліції про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, викладені в постанові про адміністративне правопорушення, спростовуються діями самих же працівників поліції, які склали протокол за ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_2 , де зазначили, що саме ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «Тойота Авенсіс».

ОСОБА_2 визнав свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, і надав пояснення працівникам поліції, що саме він керував автомобілем «Тойота Авенсіс», д.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_1 17.11.2023 року о 22 год. в с. Богданівка на вул. Богдана Хмельницького не керував цим автомобілем. За таких обставин в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП. Відповідно до ч.1 ст.247 КУпАП в разі відсутності в діях особи складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Із копії постанови серії БАД №573124 про притягнення до адміністративно відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст.126 КУпАП видно, що вона була складена 18.11.2023 року о 02 год. 15 хв. на вул. Богдана Хмельницького в с.Богданівка.

Ці факти не відповідають дійсності, адже поліцейський, який ухвалив дану постанову, не розглядав справи на місці пригоди. Він не виконав вимог правових норм, а саме: він не представився, не назвав спеціального звання, посади, місця роботи, прізвища, не оголосив яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснив ОСОБА_1 його прав і обов`язків, не заслухав пояснення ОСОБА_1 , не дослідив докази, не з`ясував та не вирішив клопотань ОСОБА_1 , у тому числі і щодо необхідності надання йому правничої допомоги адвокатом, не виносив на місці події постанови та не вручив ОСОБА_1 під розписку копію постанови на місці вчинення правопорушення. За таких обставин постанова серії БАД № 573124 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст.126 КУпАП від 18.11.2023 року є незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Просив скасувати дану постанову, якою ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 04.01.2024 по справі залучено другого відповідача - Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, який є належним відповідачем по даній справі.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.

В судовому засіданні допитано ОСОБА_1 , який у своїх показах підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Вказав, що того дня автомобілем він не керував. Зазначив, що спав на пасажирському сидінні в той час, коли його розбудив працівник поліції. Перед цим він вживав горілку із ОСОБА_6 , через деякий час після чого ліг спати в автомобілі, згодом автомобілем керував ОСОБА_7 , який сів на місце водія та вирішив загнати автомобіль на його подвір?я, і розбив машину.

Начальником сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області відзиву на позов не подано.

Частиною першою ст. 42 КАС України визначено склад учасників справи, до яких віднесено сторін та третіх осіб. Статтею 44 КАС України передбачено, що учасники справи мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень, брати участь у судових засіданнях подавати докази, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам. Частиною 4 ст. 47 КАС України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву.

Частиною 1 ст. 162 КАС України визначено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Таким чином, відзив на позов, поданий і підписаний поліцейським СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області Курінним О.В., який не є учасником справи, не є відповідачем по справі, не підлягає розгляду та врахуванню судом. Оскільки поліцейський Курінний О., який за клопотанням представника відповідача ГУНП у Вінницькій області допитаний як свідок по даній справі, не наділений правом подачі відзиву. Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження повноважень поліцейського представляти сектор реагування патрульної поліції відділення поліції №1 Тульчинського РВП.

Належним відповідачем по даній справі є саме Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Ільяшова В.В. подала до суду відзив на позовну заяву, який і підтримала в судовому засіданні. Представник відповідача вказала, що позов не визнають, оскільки працівник поліції діяв правомірно. Прибувши на місце події, з пояснень свідків поліцейський встановив, що ОСОБА_1 керував автомобілем, хоча був позбавлений права керування, відтак поліцейський виніс постанову якою притягнув водія до адміністративної відповідальності. Також зазначила, що витрати на правову допомогу, які зазначено у позові є неспівмірними із складністю справи.

У відзиві зазначила, що вимоги позовної заяви є безпідставними та необґрунтованими. 18.11.2023 о 00.08 год по вул. Богдана Хмельницького в с.Богданівка Тульчинського району ним, поліцейським СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області було зафіксовано правопорушення вчинене ОСОБА_1 .. Встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем без права керування т/з на підставі чого, він виніс постанову серії БАД №573124 від 18.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП за порушення п.2.1.а Правил Дорожнього Руху, а саме: керування транспортним засобом особою яка не має права керувати таким транспортним засобом та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн..

Постанова винесена ним на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст.258, 283 КУпАП.. ОСОБА_1 було роз`яснено його права відповідно до ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. Поліцейським СРПП ВП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області Курінним О.В. нагрудним відео реєстратором зафіксовано та встановлено факт, який підтверджує порушення вимог ч.4 ст.126 КУпАП п.2.1.а Правил дорожнього руху. Відповідно до бази Інформаційного порталу Національної поліції України встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений правом керування транспортними засобами від 04.10.2023.

Вважає, що доказом того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа, особисто спостерігаючи порушення ПДР, встановлює наявність адміністративного правопорушення. Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому зазначається, місце, час і суть адміністративного правопорушення, прізвища адреси свідків і потерпілих, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Враховуючи зазначене, маючи усі ознаки адміністративного правопорушення, поліцейським було встановлено наявність адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні та притягнення до адміністративно відповідальності.

Взявши до уваги викладене вище, поліцейський діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП, отже позов не підлягає задоволенню.

Крім того, заперечують щодо відшкодування витрат на правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В даному випадку предметом позову є оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення. У відповідності з ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову про адміністративне правопорушення звільняється від сплати державного мита (судового збору). Тому вважає, що позивачем безпідставно було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Просила відмовити у стягненні судового збору та у відшкодуванні витрат на правову допомогу. У задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, покази свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 18.11.2023 поліцейським СРПП Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області Курінним О.В. винесено постанову серії БАД № 573124 згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. Як зазначено у постанові, 17.11.2023 о 22 год. 00 хв. в с.Богданівка, вул.Богдана Хмельницького, водій ОСОБА_1 керував т/з «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 та при цьому був позбавлений права керування т/з Ладижинським міським судом 04.10.2023, справа №135/1200/23, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.

Позивач у позові вказує, що заперечує щодо вчинення правопорушення, що ставиться йому в провину. Поліцейський не здійснив розгляд адміністративної справи, не досліджував та не оцінював докази, не надавав їх для огляду та ознайомлення. Доказів правопорушення немає, а надані відповідачем документи суперечать один одному.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам що виникли суд враховує таке.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Сторони не оспорюють те, що ОСОБА_1 станом на 17.11.2023 був позбавлений права керування транспортними засобами.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що він 17.11.2023 о 22 год. 00 хв. в с.Богданівка по вул.Богдана Хмельницького не керував транспортним засобом, а керував автомобілем ОСОБА_2 , який був притягнутий до адміністративної відповідальності за це, бо перебував в стані сп?яніння.

Представник відповідача у поданому відзиві на позов заперечував даний факт, зазначивши, що того дня обоє водіїв керували автомобілем. Однак, жодних доказів на спростування доводів позивача представник відповідача суду не надав.

Свідок ОСОБА_2 показав, що 17.11.2023 зустрівся в м. Ладижин із ОСОБА_8 , який попросив завезти його в с. Богданівку. Приїхали в село, залишили автомобіль біля магазину. ОСОБА_9 пішов до себе на дачу, а він пішов відпочивати із знайомими, вживав алкоголь. Згодом посварився із хлопцем, надійшов ОСОБА_9 із знайомим та розборонив їх. Він взяв 0,7 л горілки, яку розпили в автомобілі з ОСОБА_10 . ОСОБА_9 залишився в автомобілі, а він пішов далі в магазин відпочивати. Згодом вирішив відігнати автомобіль до дачі ОСОБА_11 , щоб подалі від очей, ключі були в замку, ОСОБА_11 спав збоку на пасажирському сидінні. Завів автомобіль і поїхав, не врахував обстановку та вискочив на каміння. ОСОБА_11 вдарився і ойкав. Він заглушив автомобіль і вийшов з нього. Всі люди вийшли з магазину. Десь через 20-30 хв приїхали поліцейські, згодом евакуатор, швидка. Вказав, що працівники поліції склали щодо нього протокол за ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_12 теж щось складали.

В судовому засіданні за клопотанням представника відповідача допитано свідка ОСОБА_13 , який є поліцейським та виніс оскаржувану постанову. Свідок показав, що перебував на службі, орієнтовно о 2 год 18.11.2023 прийшло повідомлення про ДТП в с. Богданівка. Приїхали з напарником на місце, побачили автомобіль «Тойота» який стояв обабіч дороги візуально не пошкоджений. Було багато людей. ОСОБА_9 знаходився на пасажирському сидінні, спав, на водійському був ОСОБА_7 . Люди говорили, що автомобілем в стані сп?яніння керував ОСОБА_9 , а потім вони помінялись і за кермо сів ОСОБА_7 . Склали 2 протоколи на обох водіїв по ст. 130 КУпАП. По ч. 4 ст. 126 КУпАП він склав постанову на ОСОБА_14 . При цьому допитали 3 свідків, відібрали в них пояснення. ОСОБА_9 відмовився отримувати копію постанови, тому копію йому направили згодом по пошті.

По справі достеменно встановлено, що працівники поліції 17.11.2023 візуально не спостерігали рух автомобіля «Toyota Avensis» в с. Богданівка.

В судовому засіданні поліцейський ОСОБА_13 вказував, що оскаржувану постанову ним було винесено на підставі пояснень трьох свідків, яких вони опитали з напарником.

Судом було задоволено клопотання представника відповідача про виклик в судове засідання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . Вказані свідки двічі викликались шляхом направлення повісток, однак до суду не з?явились. При з?ясуванні судом думки сторін по справі щодо можливості продовження судового розгляду справи за відсутності свідків, представник відповідача вказала на можливість продовження судового розгляду без свідків, не наполягала на повторному виклику свідків чи їх приводі в судове засідання.

Відтак, враховуючи, що саме сторона відповідача повинна довести правомірність рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, суд із власної ініціативи позбавлений можливості збирати докази по справі, відповідач не наполягав на необхідності відкладення розгляду справи для допиту свідків, судом було ухвалено продовжувати судовий розгляд на підставі наявних в справі доказів.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Тобто докази - це урегульована процесуальним законодавством, існуюча у певній процесуальній формі інформація (фактичні дані), яка надає можливість адміністративному суду, що розглядає справу, достеменно або певним чином відтворити та встановити усі обставини публічно-правового спору, які мають значення для правильного вирішення адміністративної справи.

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням їхньої якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного судового рішення.

Так, докази мають бути: належними (стаття 73 КАС України); допустимими (стаття 74 КАС України); достовірними (стаття 75 КАС України); достатніми (стаття 76 КАС України).

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому слід відмітити, що на стадії прийняття рішення по справі про адміністративне правопорушення працівник поліції міг враховувати письмові пояснення свідків, які згідно положень ст. 251 КУпАП є належними доказами по справі про адміністративне правопорушення.

Проте, оскільки позивач заперечує факт керування 17.11.2023 транспортним засобом, суд зобов?язаний перевірити достовірність та правдивість письмових пояснень свідків шляхом їх допиту в судовому засіданні. Оскільки саме показання свідка може бути належним доказом по справі. Однак, подальшої необхідності допиту свідків та відкладення розгляду справи сторона відповідача не вбачала.

Судом встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення в якій винесено оскаржувану постанову протокол поліцейським не складався, докази у виді письмових пояснень не долучались. Матеріали справи фактично складаються лише із оскаржуваної постанови.

Диспозиція ч. 4 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні не встановлено достатніх доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема об`єктивної сторони його складу, за що передбачена відповідальність ч.4 ст. 126 КУпАП. Відповідачем не доведено те, що позивач 17.11.2023 о 22 год. керував автомобілем чим порушив пункт 2.1.а ПДР України.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Слід зазначити, що сама постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення позивачем правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, містить лише опис обставин, які визнані поліцейським підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів на їх підтвердження.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 та від 29.04.2020 року по справі № 161/5372/17.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Верховним Судом зазначено, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову. Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судами першої та апеляційної інстанцій із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 29.04.2020 р. у справі № 161/5372/17, зазначено, що при винесенні покарання за порушення ПДР суди не можуть покладатися лише на свідчення інспектора поліції, який виніс постанову.

Судом встановлено, що на підтвердження факту правопорушення, який викладено у оскаржуваній постанові, відповідачем не було надано належних доказів. Не спростовано доводи позивача, про те, що він не вчиняв адміністративного правопорушення. Не доведено, що 17.11.2023 о 22 год. саме водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а не інша особа.

Доказів, вказаних у ст. 251 КУпАП, по даній адміністративній справі та які б вказували на вчинення ОСОБА_1 правопорушення, вказаного у оскаржуваній постанові, в матеріалах справи немає та не здобуто в ході судового розгляду.

Крім постанови по справі про адміністративне правопорушення інших доказів, пояснень, свідчень або інших відомостей до постанови, необхідних для вирішення справи про порушення Правил дорожнього руху відповідачем суду надано не було, а сама постанова таких доказів не містить.

Незважаючи на викладення у відзиві обставин про те, що нагрудним відеореєстратором працівника поліції зафіксовано та встановлено факт, який підтверджує порушення позивачем вимог ч.4 ст.126 КУпАП, до суду відповідачем не надано відеодоказів вчиненого позивачем правопорушення, а саме відео- чи фото- фіксацію.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

З копії постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.12.2023 вбачається, що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130КУпАП за те, що він 17.11.2023 о 22 год. 20 хв. в с.Богданівка Тульчинського району, керував т/з «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від освідування на стан алкогольного сп`яніння відмовився.

Наявність такої постанови, враховуючи конкретні обставини даної справи, сама по собі не є достатнім доказом того, що цього ж дня о 22 годині цим же транспортним засобом не міг керувати ОСОБА_1 .

Щодо показів свідка ОСОБА_2 , то слід відмітити те, що свідок вказує, що при ньому ОСОБА_9 не керував автомобілем. Суд критично оцінює покази свідка, який товаришує із позивачем, однак ці покази відповідачем не спростовано. Відтак, за відсутності інших достовірних даних чи доказів, у суду відсутні підстави повністю відкидати покази даного свідка.

Отже, належні, допустимі, достовірні та достатні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП, у матеріалах справи відсутні.

У зв`язку з ненаданням суб`єктом владних повноважень доказів об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, здобутих та задокументованих у встановленому законом порядку, у суду відсутня можливість встановити та перевірити наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, в діях позивача ОСОБА_1 ..

Таким чином, об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові серії БАД № 573124 від 18.11.2023, не підтверджено належними та допустимими доказами, що є підставою для визнання протиправною постанови про адміністративне правопорушення, ухваленої відносно позивача, та її скасування.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Саме відповідач, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до ст.9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», де Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП є недоведеним. Тому суд вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає про таке.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18, від 19.12.2019 у справі №520/1849/19, від 22 грудня 2020 року у справі №520/8489/19 та від 11 лютого 2021 року у справі № 520/9115/19.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18 Верховний Суд висловив думку, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Подібний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги-види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Згідно визначення, наведеного у статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, вказані положення процесуального закону дають підстави для висновку, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, не тільки, що рішення ухвалене на користь сторони, яка користувалася послугами адвоката, а також що за цих обставин справи такі витрати сторони були необхідними, а розмір є розумний та виправданий.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Патраманським І.О. на підставі договору №52-а про надання правничої допомоги від 01.12.2023, квитанцій про оплату адвокатських послуг. Згідно договору гонорар адвоката становить 10 000 грн.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у суді, суд враховує критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Врахувавши складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для осіб, суд дійшов висновку, що заявлені витрати в 10000 грн є не в повній мірі обґрунтованими та є неспівмірними із складністю цієї справи. Позивач та його представник не надали обґрунтованих доказів того, що підготовка позовної заяви у даній справі вимагала значного обсягу та за своїми характеристиками була віднесено до обсягу складних справ.

Суд також враховує заперечення відповідача, а також те, що предметом даної справи є оскарження постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу, що за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності.

Таким чином, враховуючи що рішення суду прийняте на користь позивача, нескладність справи, наявність сталої судової практики, суд вважає, що сума витрат вказана позивачем є завищено. Відтак, на засадах співмірності та справедливості на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 4000 грн понесених судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

Щодо відшкодування сплаченої суми судового збору, судом встановлено, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» та усталеної практики Верховного Суду, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення за подання позовної заяви фізичною особою підлягає сплаті судовий збір у сумі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто у розмірі 536 грн 80 коп..

Тому підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на підставі ч. 1ст. 139 КАС України сума судового збору у розмірі 536 грн 80 коп..

Керуючись ст. ст. 9, 22 КУпАП, ст. ст. 6, 77, 79, 241 246, 268, 269, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД №573124 від 18.11.2023, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 20 400 грн, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області витрати по сплаті судового збору у розмірі 536 грн 80 коп..

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 4 000 грн витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя