Справа № 420/35348/23
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №89 від 27 вересня 2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком та не зарахування до страхового стажу періодів роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити з 12.01.2023 року пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи: - у ТОВ «Зодіак» місто Москва російській федерації з 01 січня 1992 року по 15 лютого 1997 року, з 22 листопаду 1999 року по 22 липня 2000 року у муніципальному унітарному підприємстві «ІГРИМТОРГ» з 26 лютого 1997 року по 17 листопаду 1999 року; у Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018 по 31.12.2018 та з 08.10.2019 по 31.08.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.01.2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 02.02.2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю належним чином підтвердженого стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням встановлено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі № 420/8401/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянуто заяву від 27.01.2023 про призначення пенсії за віком. Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не зараховано періоди роботи на території російської федерації з 01,01.1992 по 15.02.1997, з 26.02.1997 по 17.11.1999, з 22.11.1999 по 22.07.2000, оскільки в 01.01.2023 з росією припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі забезпечення від 13.03.1992. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31 грудня 1991 року.

- до страхового стажу не зараховані періоди роботи в Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018 по 31.12.2018 та з 08.10.2019 по 31.08.2020, оскільки відсутні дані в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування

Оскільки зобов`язань призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зарахуванням стажу роботи в російській федерації на Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області рішенням суду не покладено, підстави для призначення пенсії відсутні.

Ухвалою від 22.12.2023 року відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (ст. 262 КАС України); встановлено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Від ГУ ПФУ в Черкаській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №ЕС/888/24 від 29.08.2023 року), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що Позивач звернувся із заявою щодо призначення пенсії за віком.

Страховий стаж позивача становить 25 років 10 місяців 14 днів. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018 до 31.12.2018 та з 08.10.2018 до 31.08.2020, оскільки відсутні дані в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Окрім того, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи в російській федерації, оскільки припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян державучасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відповідач зазначає, що оскільки наявними у пенсійній справі документами не підтверджено наявність необхідного трудового стажу позивача, відсутні підстави для зарахування такого періоду до страхового стажу.

Крім того, відповідач зазначає про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки, на думку відповідача, позивач, звертаючись до суду з даним позовом висловлює незгоду з діями Головного управління, вчиненими на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2023 року у справі № 420/8401/23, в той час як відповідачем рішення суду виконано відповідно до покладених судом зобов`язань.

15.01.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27 січня 2023 року звернувся до Білгород-Дністровського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Одеській області з заявою про призначення йому пенсії за віком.

До заяви додано наступні документи: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; заява про призначення пенсії № 421, паспорт громадянина України, трудова книжка, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2022 р., довідки про стаж, що визначений Порядок № 637, трудова книжка або документи про стаж, про що свідчить розписка-повідомлення від 27.01.2023 р. за № 421.

Рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області № 89 від 02.02.2023 року за результатами розгляду документів, доданих до заяви, на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Дане рішення обґрунтовано тим, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 30 років. Страховий стаж заявника становить 25 років 10 місяців 14 дні. До страхового стажу не зараховано періоди роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 15.02.1997, з 26.02.1997 по 17.11.1999, з 22.11.1999 по 22.07.1999, оскільки з 01.01.2023 з Росією припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Не погоджуючись з вказаним рішенням пенсійного органу, позивач звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 року у справі № 420/8401/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 89 від 02 лютого 2023 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.01.2023 року про призначення пенсії за віком та прийняти рішення за нормами пенсійного законодавства України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання судового рішення, ГУ ПФУ в Черкаській області прийнято рішення №89 від 27.09.2023 року «На заміну рішення про відмову від 02.02.2023 року»

Вказаним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

Відповідно до рішення №89 від 27.09.2023 року пенсійним органом зазначено, що пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 60 років. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 30 років. Страховий стаж заявника становить 25 років 10 місяців 14 днів.

Згідно з оскаржуваним рішенням пенсійним органом вказано, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 року у справі № 420/8401/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянуто заяву від 27.01.2023 про призначення пенсії за віком. Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- до страхового стажу не зараховано періоди роботи на території російської федерації з 01,01.1992 по 15.02.1997, з 26.02.1997 по 17.11.1999, з 22.11.1999 по 22.07.2000, оскільки в 01.01.2023 з росією припинено участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі забезпечення від 13.03.1992. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території російської федерації по 31 грудня 1991 року;

-до страхового стажу не зараховані періоди роботи в Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018 по 31.12.2018 та з 08.10.2019 по 31.08.2020, оскільки відсутні дані в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оскільки зобов`язань призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зарахуванням стажу роботи в російській федерації на Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області рішенням суду не покладено, підстави для призначення пенсії відсутні.

Позивач, вважаючи рішення №89 від 27.09.2023 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11. 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України №1058-IV.

Частиною 3 ст. 4 Закону України №1058-IV визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

До 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Пунктами «в» та «д» частини третьої вказаної статті передбачено, що до стажу роботи зараховується також: в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пунктах 3, 6 та 8 Порядку № 637.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (надалі також - Порядок № 22-1) встановлено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Таким чином, якщо поданих позивачем разом із заявою про призначення пенсії документів було не достатньо, то пенсійний орган був зобов`язаний повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково. Окрім цього відповідач не був позбавлений права у разі наявності в нього сумнівів в достовірності чи повноті записів в трудовій книжці позивача звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, умов атестації робочого місця, провести відповідні зустрічні звірки тощо.

В цьому випадку пенсійний орган не надав суду доказів вчинення таких дій.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідачів зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи у ТОВ «Зодіак» місто Москва російській федерації з 01 січня 1992 року по 15 лютого 1997 року, з 22 листопаду 1999 року по 22 липня 2000 року; у муніципальному унітарному підприємстві «ІГРИМТОРГ» з 26 лютого 1997 року по 17 листопаду 1999 року; у Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018 по 31.12.2-18 та з 08.10.2019 по 31.08.2020, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

На підставні Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, введено на території України воєнний стан у зв`язку військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 24.02.2022 року.

Після введення воєнного стану на території України відповідачем відмовлено у призначенні пенсії громадянину України після досягнення ним пенсійного віку.

Європейська соціальна хартія (переглянута), 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами «досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися» права та принципи, що закріплені у Хартії.

Згідно з приписами частини 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законі України «Про пенсійне забезпечення», якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

У відповідності до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Суд зазначає, що чинним законодавством встановлено, що для призначення пенсії заявником подаються оригінали документів без їх ксерокопій. Паспорт, трудова книжка та інші необхідні документи підлягають скануванню безпосередньо спеціалістом пенсійної служби, який здійснює їх прийом та складають структуру електронної пенсійної справи. Призначення пенсії відбувається в централізованій системі, яка є єдиною для всіх територіальних управлінь Фонду.

Відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду (система надання послуг в електронній формі) (надалі - вебпортал) - сукупність програмно-технічних засобів, що забезпечують оперативне приймання, обробку, зберігання та передачу інформації (даних) під час надання послуг громадянам, застрахованим особам та страхувальникам, а також надання установам банків та організаціям, що здійснюють виплату та доставку пенсій, інформації в електронній формі з дотриманням адресності та заходів щодо захисту відповідних видів інформації (даних); електронна пенсійна справа - сукупність інформації, яка обробляється на базі централізованих інформаційних технологій у формі електронних даних для забезпечення призначення/перерахунку та виплати пенсій, формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних№, включаючи обов`язкову інформацію про паспортні дані пенсіонера та його місце проживання; копії документів, на підставі яких призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання, допомогу на поховання тощо) та проводиться її виплата; іншу інформацію, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати з часу її призначення до закриття пенсійної справи.

Згідно Положення про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011 встановлено, що Пенсійний фонд України для виконання покладених на нього завдань має право, зокрема, отримувати безоплатно від міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування необхідні для виконання покладених на нього завдань інформацію, документи і матеріали, зокрема від органів статистики - статистичні дані та користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами (підпункти 2, 4 пункту 6).

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року № 28-2, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486, визначено, що Управління Фонду має право, зокрема, отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань та користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами (підпункти 2, 4 пункту 6).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

В свою чергу, беручи до уваги викладені вище приписи вимог чинного законодавства та враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що припинення РФ участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведених норм вбачається, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у відповідному Списку, що підтверджується записами в трудовій книжці, а в разі відсутності в трудовій книжці відповідних відомостей, подається уточнююча довідка

Як підтверджено матеріалами справи, відповідачем, відповідно змісту оскаржуваного рішення, під час обчислення пенсії до пільгового стажу не зараховано періоди роботи у ТОВ «Зодіак» місто Москва російській федерації з 01 січня 1992 року по 15 лютого 1997 року, з 22 листопаду 1999 року по 22 липня 2000 року; у муніципальному унітарному підприємстві «ІГРИМТОРГ» з 26 лютого 1997 року по 17 листопаду 1999 року; у Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018 по 31.12.20018 та з 08.10.2019 по 31.08.2020.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 25 березня 1983 року, підтверджується трудовий стаж на території російської федерації.

Наказом №32 від 06.07.1991 року ОСОБА_1 прийнято на роботу у якості експедитора у 103 «Зодіак» міста Москва.

Наказом №4283 від 15 лютого 1997 року ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням.

Період роботи у ТОВ «Зодіак» з 06.07.1991 року по 31 грудня 1991 року зарахований пенсійним фондом у стаж роботи.

Наказом №2-к від 26 лютого 1997 року ОСОБА_1 прийнято на посаду майстра вантажно - розвантажувальних робіт ВАТ «ІГРИМТОРГ» Березовського району Ханти - Мансійського автономного округу-Югри Тюменській області російської федерації.

Наказом №82 від 03.09.1998 року назва підприємства змінена на муніципальне унітарне підприємство «ІГРИМТОРГ».

Наказом №70-к від 17 листопаду 1999 року ОСОБА_1 звільнено з муніципального унітарного підприємства «ІГРИМТОРГ» за власним бажанням.

Наказом №84 від 22 листопаду 1999 року ОСОБА_1 прийнято на роботу у ТОВ «Зодіак» міста Москва.

Наказом № 910 від 22 липня 2000 року ОСОБА_1 звільнено з підприємства за власним бажанням.

Із записів трудової книжки вбачається, що трудова книжка заповнена відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивачка прийнята на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печатки підприємства та не містить інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Крім того, відповідно до довідки ТОВ «Зодіак» №05/375 від 16.12.2021 року, підтверджується трудовий стаж ОСОБА_2 на посаді експедитора «товарищества с ограниченной отвественностью «Зодиак» г. Москвы Южного административного округа с 06.07.1991г. по 15.02.1997г.»

Відповідно до довідки ВАТ «ІГРИМТОРГ» №02/262 выд 24.05.2022 року підтверджується трудовий стаж ОСОБА_2 на посаді майстра вантажно-розвантажувальних робіт «Открытого акционарного общества Игримторг Березовского района Ханты-Мансийского автономного округа Юргы Тюменской области местность, приравненная к районам Крайнего Севера с 26.02.199 г. По 17.11.1999г.

Відповідно до довідки ТОВ «Зодіак» №05/377 від 16.12.2021 року, підтверджується трудовий стаж ОСОБА_2 на посаді експедитора «товарищества с ограниченной отвественностью «Зодиак» г. Москвы Южного административного округа с 22.11.1999г. по 22.07.2000г.».

Крім того, відповідно до записів в трудовій книжці, наказом №26 від 17.02.2018 року позивача 25.17.2018 року прийнято до Одеського охоронно-детективного бюро «Гриф».

Наказом №36/11 від 28.12.2018 року позивача звільнено з займаної посади 31.12.2018 року.

Наказом №28 від 08.10.2019 року позивача 08.10.2019 року прийнято до Одеського охоронно-детективного бюро «Гриф» та наказом №25 від 01.07.2020 року звільнено з займаної посади 31.08.2020 року.

Таким чином, вказані періоди трудової діяльності позивача підтверджуються записами в трудовій книжці та підтверджуючими довідками підприємств.

Крім того, судом встановлено, що ГУ ПФУ в Черкаській області відмовило позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018 по 31.12.2018 та з 08.10.2019 по 31.08.2020, у зв`язку з відсутністю дані в Індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст.11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст.20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно зі ст.106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

Таким чином, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Аналогічна правова позиція була висловлена ОСОБА_3 в постанові від 02.08.2022 у справі №560/4616/20, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

При цьому, Верховний Суд не досліджував питання чи нараховувались позивачу, але не сплачувались страхувальником страхові внески.

Сплата страхувальником страхових внесків є кінцевим етапом, якому передує нарахування страхового внеску.

Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає протиправним не зарахування вказаних періодів роботи позивача до стажу роботи, оскільки відповідні записи містяться у трудовій книжці.

З огляду на зазначене, суд вважає, що правові підстави для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до страхового стажу відсутні.

Враховуючи наведене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №89 від 27.09.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши ОСОБА_1 до стажу роботи для призначення пенсії за віком період роботи у ТОВ «Зодіак» місто Москва російській федерації з 01 січня 1992 року по 15 лютого 1997 року, з 22 листопаду 1999 року по 22 липня 2000 року; у муніципальному унітарному підприємстві «ІГРИМТОРГ» з 26 лютого 1997 року по 17 листопаду 1999 року; у Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018 по 31.12.2018 та з 08.10.2019 року по 31.08.2020 року по трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 25 березня 1983 року.

Щодо позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком судом встановлено, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії мав достатній необхідний загальний страховий та пільговий стаж , тому у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії.

Відповідно до пункту 1.6 і абзаців 1-4 пункту 1.7 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Оскільки згідно з паспортними даними датою народження позивача є ІНФОРМАЦІЯ_2 , днем, з якого має право отримувати пенсію позивач є 12.01.2023 року.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Висновки суду, викладені в мотивувальній частині щодо рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. Суд зауважує, що при визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення.

Крім того, суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, з посиланням на те, що заявлені позовні вимоги вже розглянуті судом у справі №420/8401/23.

Суд зазначає, що відповідачем на виконання рішення суду прийнято нове рішення про відмову в призначенні пенсії, і незважаючи на наявність судового рішення не поновлено право позивача на отримання пенсії, а лише формально зазначено про повторний розгляд заяви позивача на виконання рішення суду та відсутність в рішенні зобов`язального характеру призначити пенсію. Предметом позову у дані справі є рішення №89 від 27.09.2023 року.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, Черкаська обл., 18000, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська обл., 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №89 від 27.09.2023 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу роботи період роботи у ТОВ «Зодіак» місто Москва російській федерації з 01 січня 1992 року по 15 лютого 1997 року, з 22 листопаду 1999 року по 22 липня 2000 року; у муніципальному унітарному підприємстві «ІГРИМТОРГ» з 26 лютого 1997 року по 17 листопаду 1999 року; у Одеському охоронно-детективному бюро «Гриф» з 25.07.2018 по 31.12.2018 та з 08.10.2019 року по 31.08.2020 року по трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 25 березня 1983 року та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.01.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, буд. 23, м. Черкаси, Черкаська обл., 18000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.