Справа № 620/16617/23
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Ткаченко О.Є., перевіривши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення грошового забезпечення,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України та просить стягнути грошове забезпечення у розмірі 300 000 грн.
Ухвалою суду від 20.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення грошового забезпечення залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання до суду нової (уточненої) позовної заяви, з урахуванням вказаних в ухвалі недоліків; доказів на підтвердження вказаних в позовній заяві обставин (копії контракту про проходження служби, розрахунку суми грошового забезпечення у розмірі 300000,00 грн, докази звернення до відповідача та відповідь останнього тощо) та належним чином завірені докази адміністративно-процесуальної правоздатності (копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків) на підтвердження особи позивача.
На виконання ухвали суду позивачем надано суду додаткові документи, зокрема, копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків на підтвердження особи позивача.
Відповідно до частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
Ознайомившись з матеріалами позову, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.
Розділом 3 Кодексу адміністративного судочинства України розмежовано територіальну юрисдикцію (підсудність) справ.
Згідно з частиною 1 статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Наведене визначення є місцем проживання в приватно-правовому розумінні.
Натомість відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-ІV (надалі Закон № 1382-ІV).
У статті 3 вказаного Закону надано визначення, зокрема, таких термінів:
місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;
місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.
Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 №1871-IX (далі Закон №1871-IX)
Згідно з пунктом 1 частини 4 Закону №1871-IX особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).
Відповідно до пункту 1 статті 5 Закону №1871-IX громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні.
Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265 (далі Порядок № 265), визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.
Декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради (пункт 3 Порядку № 265).
Абзац перший пункту 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) встановлює, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Отже, чинним законодавством передбачено чіткі вимоги до декларування/реєстрації особою місця свого проживання чи перебування.
Відтак додана до позовної заяви довідка виконавчого комітету Деснянської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №343 від 26.09.2023 про те, що ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації по АДРЕСА_1 , не є належним доказом місця проживання (перебування) позивача, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Крім того, двічі направлена на адресу проживання позивача, зазначена в позовній заяві ( АДРЕСА_2 ), ухвала суду від 20.12.2023 повернулась до суду неврученою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Натомість згідно з відповіддю №459135 від 21.02.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру та паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .
Суд зауважує, що частина 1 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість вибору позивачем суду лише за зареєстрованим місцем проживання (перебування) фізичної особи-позивача, а не за фактичним.
Згідно із Додатком 1 до Указу Президента України від 16.11.2004 №1417/2004 «Про утворення місцевих адміністративних судів, затвердження їх мережі» на територію Київської області поширюються повноваження Київського окружного адміністративного суду.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Керуючись статтями 26, 29, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 23 лютого 2024 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО