Справа № 280/5869/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 280/5869/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Ясенової Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року в адміністративній справі №280/5869/23 (головуючий суддя першої інстанції Стрельнікова Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 25.07.2023 року через підсистему «Електронний суд» звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати противоправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови здійснення нарахування та виплати йому компенсації втрати частини доходів за період з 01.06.2022 року по 05.05.2023 року з суми 43896,04 грн, у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії, яка була доплачена 05.05.2023 року відповідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 року у справі № 280/9100/21;

- зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплату йому компенсації втрати частини доходів за період з 01.06.2022 року по 05.05.2023 року з суми доплаченої частини пенсії в розмірі 43896,04 грн., у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії, відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.05.2023 року по справі №280/9100/21.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи. Відповідач вказує, що заборгованість зі сплати пенсії за рішенням суду по справі №280/9100/21 позивачу ще не виплачена у зв`язку з відсутністю фінансування, а тому вимоги щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії є передчасними.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 року зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 18.08.2021 року у зв`язку з встановленням 1-ї групи інвалідності, у відповідності до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 100% грошового забезпечення та виплатити заборгованість.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.03.2022 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.11.2021 року у справі №280/9100/21 скасовано, зобов`язано ГУ ПФУоловне управління ПФУ в Запорізькій області здійснити з 18.08.2021 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку з встановленням І групи інвалідності в розмірі 100% грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії та виплатити заборгованість.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.03.2022 року у справі №280/9100/21 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Запорізькій області до 26.04.2023 щодо нездійснення з 18.08.2021 року перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку з встановленням 1 групи інвалідності в розмірі 100% грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії.

На виконання судового рішення пенсійним органом проведено перерахунок пенсії позивача, на розрахунковий рахунок позивача 05.05.2023 зараховано 43896,04 грн..

20.06.2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про здійснення розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії у сумі 43896,04 грн. (а.с.5).

19.07.2023 року відповідач листом № 11455-10489/П-02/8-0800/23 від 19.07.2023 року повідомив, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду та постанови Третього апеляційного адміністративного суду у справі 280/9100/21 управлінням проведено перерахунок пенсії з 18.08.2021 року відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у зв`язку з встановленням 1-ї групи інвалідності в розмірі 100% грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії.

За результатами проведеного перерахунку пенсії за рішенням суду у справі 280/9100/21 утворилася доплата у розмірі 86042,11 грн.. Доплата за період з 01.06.2022 року по 31.03.2023 року в сумі 43896,04 грн. зарахована на поточний рахунок позивача 05.05.2023 року одночасно з пенсією за травень поточного року.

Таким чином, рішення суду виконано Головним управлінням в межах покладених зобов`язань у повному обсязі, інших зобов`язань не покладено (а.с.6).

Вважаючи дії відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів протиправними, позивач оскаржив такі дії до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Суд першої інстанції зазначив, що пенсія позивачу у повному обсязі своєчасно не була виплачена саме з вини відповідача, що підтверджено належними доказами та відповідачем не спростовано.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ (далі по тексту - Закон №2050) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі по тексту - Порядок №159).

Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Схожі норми містяться і в пп.2,3 Порядку №159.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Пунктом 4 Порядку №159 встановлено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

Апеляційний суд зазначає, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Вказані висновки узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах: від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19, у справі №240/11439/19.

Відповідачем не спростовується той факт, що пенсія позивачу у повному обсязі своєчасно виплачена не була.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що утворена заборгованість не виплачена в повному обсязі у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, а оскільки вказані кошти є нарахованими, проте не виплаченими, питання виплати компенсації втрати частини доходів (неотриманої пенсії) є передчасним.

Вказані доводи апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки обмежене фінансування пенсійного органу не є поважною підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Крім того, відповідно до п.5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року №159 сума компенсації виплачується громадянам в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості.

Відтак, оскільки відповідачем позивачу виплачена частина заборгованості по пенсії в розмірі 43896,04 грн., то саме на цю суму належить провести та виплатити компенсацію, чого пенсійним органом зроблено не було.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Отже, оскільки позивачу несвоєчасно виплачено перераховану суму пенсії за рішенням суду саме з вини пенсійного органу, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів (пенсійних виплат) перерахованих за рішенням суду.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційних скаргах доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року в адміністративній справі №280/5869/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року в адміністративній справі №280/5869/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя Т.І. Ясенова