Справа № 440/3556/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 р.Справа № 440/3556/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою виконуючого повноваження Кобеляцького міського голови-секретаря міської ради Фещенка Василя Васильовича на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.07.2023, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 17.07.23 по справі №440/3556/23

за позовом ОСОБА_1

до Виконуючого повноваження Кобеляцького міського голови-секретаря міської ради Фещенка Василя Васильовича третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2023 року ОСОБА_1 (надалі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до виконуючого повноваження Кобеляцького міського голови-секретаря міської ради Фещенка Василя Васильовича (надалі також відповідач, апелянт) у якій, з урахуванням уточненої позовної заяви від 10.04.2023, просив визнати протиправним та скасувати розпорядження виконуючого повноваження Кобеляцького міського голови-секретаря міської ради "Про призначення старостою Озерського старостинського округу Синяговської Н.І." від 31 січня 2023 року №11, викладене на бланку виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним розпорядження відповідача від 31 січня 2023 року №11 "Про призначення старостою Озерського старостинського округу Синяговської Н.І.".

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року та ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач стверджує, що судом першої інстанції було проігноровано право міського голови визначати кандидатуру старости без конкурсного відбору, що свідчить про відсутність порушення прав позивача в частині претендувати на відповідну посаду в органах місцевого самоврядування. Також вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано факту звільнення призначеної спірним розпорядженням старости ОСОБА_2 та прийняття у подальшому розпорядження стосовно проведення обговорення кандидатур старост.

01.11.2023 від позивача, засобами поштового зав`язку, надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просив скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року без змін. Зазначив, що ОСОБА_2 реалізувала своє право на припинення публічної служби шляхом подання заяви про звільнення від 16.05.2023, а відповідач прийняв розпорядження від 16.05.2023 №56 "Про звільнення ОСОБА_2 " за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, а не за власної ініціативою з метою виправлення оскаржуваного порушення, оскаржуване розпорядження не скасовано. Вважає, що зазначені дії відповідача не є виправленням суб`єктом владних повноважень оскаржуваного порушення у справі у розумінні п.8 ч.1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) та не відновлює його порушених прав та інтересів, оскільки оскаржуване розпорядження потягло за собою юридично значимі негативні наслідки для нього, як жителя Озерського старостинського округу, оскільки з бюджету територіальної громади було витрачено майже шістдесят тисяч гривень, які не повенуті до бюджету.

Ухвалою суду від 03.10.2023 відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою суду від 13.10.2023 закінчено підготовку до розгляду справи. Справу призначено до розгляду у відритому судовому засіданні на 30.11.2023 об 11:00.

31.10.2023 від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції у Кобеляцькому районному суду Полтавської області.

Ухвалою суду від 02.11.2023 клопотання апелянта про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції задоволено, доручено Кобеляцькому районному суду Полтавської області проведення відео конференції по цій справі.

17.11.2023 позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

27.11.2023 від відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з його перебуванням на лікарняному та бажанням особисто надати пояснення.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, від 30.11.2023 задоволено клопотання ОСОБА_3 та відкладено розгляд справи до 09.01.2024 о 13:30.

09.01.2024 до суду надійшло клопотання апелянта про відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю ухвали про участь апелянта у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

Також 09.01.2024 від апелянта надійшло клопотання про перенесення розгляду справи обґрунтоване тим, що представник позивача з`явилася у судове засідання, проте вчасно розпочати судове засідання не вдалося через оголошення повітряної тривоги. Вказала, що не мала можливості чекати продовження судового засідання, оскільки о 15:00 мала брати участь на засіданні комісії.

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання апелянта та відкладено розгляд справи до 22.01.2024 о 10:40.

22.01.2024 сторони в судове засідання не прибули. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати від 22.01.24, відкладено розгляд справи до 12.02.2024 о 10:40 у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення позивачеві судової повістки. Представник апелянта до суду не прибув, про причини неявки не повідомив.

03.01.2024 від апелянта надійшло клопотання про розгляд у режимі відеоконференції, яке не розглядалося, через наявність ухвали суду від 02.11.2023, якою передбачено розгляд справи у режимі відеоконференції, проведення якою доручено Кобеляцькому районному суду Полтавської області.

09.02.2024 від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням його представника у відпустці.

Дані клопотання апелянта, ухвалою колегії суддів постановленої без виходу до нарадчої кімнати, залишені без задоволення, причини неявки в судове засідання апелянта визнані неповажними.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України розгляд апеляційної скарги здійснено судом з урахуванням наявних матеріалів справи, письмових пояснень сторін та додаткових доказів наявних у матеріалах справи, що надійшли на адресу суду від сторін.

Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у селі Озера Кобеляцького району, тобто є жителем територіальної громади Озерського старостинського округу Кобеляцької міської ради.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 31.01.2023 /том 1 а.с. 249/ виконуючим повноваження Кобеляцького міського голови-секретарем міської ради Фещенком В.В. прийнято розпорядження від 31 січня 2023 року №11 "Про призначення старостою Озерського старостинського округу Синяговської Н.І.", яким призначено ОСОБА_2 з 01 лютого 2023 року старостою Озерського старостинського округу на період дії воєнного стану з посадовим окладом згідно зі штатним розписом (пункт 1 розпорядження); збережено ОСОБА_2 , старості Озерського старостинського округу раніше присвоєний 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування поза межами п`ятої категорії посад (пункту 2 розпорядження); враховано, що станом на 01 лютого 2023 року стаж служби ОСОБА_2 в органам місцевого самоврядування становить 22 роки 7 місяців 4 дні. Приведена дата - 27 червня 2000 року (пункт 3 розпорядження).

Позивач, посилаючись на порушення його права на участь у місцевому самоврядуванні шляхом участі у громадському обговоренні як члена територіальної громади Озерського старостинського округу, жителем якого він є, звернувся до суду з даним позовом щодо оскарження розпорядження від 31 січня 2023 року №11 "Про призначення старостою Озерського старостинського округу Синяговської Н.І.".

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухвалив спірне розпорядження не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією України та Законами України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону № 280/97-ВР (тут і далі у редакції, чинній на момент ухвалення спірного розпорядження) територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр; адміністративно-територіальна одиниця - область, район, місто, район у місті, селище, село, територія територіальної громади - нерозривна територія, в межах якої територіальна громада здійснює свої повноваження щодо вирішення питань місцевого значення відповідно до Конституції і законів України, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. (ч. 1 ст. 2 Закону № 280/97-ВР).

Громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад. Будь-які обмеження права громадян України на участь у місцевому самоврядуванні залежно від їх раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, терміну проживання на відповідній території, за мовними чи іншими ознаками забороняються. (ст. 3 Закону № 280/97-ВР)

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Закону № 280/97-ВР повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

У разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв`язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, крім випадків дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови відповідно до Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" або Закону України "Про правовий режим воєнного стану". Секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах. (ч. 2 ст. 42 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" секретар сільської, селищної, міської ради у випадку, передбаченому частиною першою статті 42 цього Закону, здійснює повноваження сільського, селищного, міського голови.

Аналіз наведених приписів дає підстави для висновку, що Законом № 280/97-ВР чітко визначено, що міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно міста, обирається відповідною територіальною громадою в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі, тобто Законом встановлено безперервність виконання повноважень міського голови. При цьому, секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах.

Відповідно до ч. 1 ст. 54-1 Закону № 280/97-ВР староста затверджується сільською, селищною, міською радою на строк її повноважень за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови, що вноситься за результатами громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю), проведеного у межах відповідного старостинського округу.

Кандидатура старости вноситься на громадське обговорення (громадські слухання, збори громадян, інші форми консультацій з громадськістю) сільським, селищним, міським головою та вважається погодженою з жителями відповідного старостинського округу, якщо в результаті громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю) отримала таку підтримку у старостинському окрузі: з кількістю жителів до 1500 - більше 20 відсотків голосів жителів від загальної кількості жителів відповідного старостинського округу, які є громадянами України і мають право голосу на виборах; з кількістю жителів від 1500 до 10 тисяч - більше 17 відсотків голосів; з кількістю жителів від 10 тисяч до 20 тисяч - більше 14 відсотків голосів; з кількістю жителів від 20 тисяч до 30 тисяч - більше 10 відсотків голосів; з кількістю жителів більше 30 тисяч - більше 7 відсотків голосів жителів від загальної кількості жителів відповідного старостинського округу, які є громадянами України і мають право голосу на виборах.

За результатами проведеного громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю) кандидатури старости складається протокол, який має містити такі відомості: дата (період) і місце проведення громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю), кількість жителів відповідного старостинського округу, які є громадянами України і мають право голосу на виборах, відомості про кандидатуру старости, кількість учасників громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю), які підтримали відповідну кандидатуру, із зазначенням прізвища, власного імені (усіх власних імен) та по батькові (за наявності), числа, місяця і року народження, серії та номера паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України - для осіб, недавно прийнятих до громадянства України), що засвідчується підписом таких учасників.

Кандидатура старости відповідного старостинського округу, не підтримана сільською, селищною, міською радою, не може бути повторно внесена для затвердження в цьому старостинському окрузі протягом поточного скликання відповідної сільської, селищної, міської ради.

Порядок проведення громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю) кандидатури старости затверджується сільською, селищною, міською радою.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" 7 червня 2001 року № 2493-III (надалі - Закон № 2493-III) прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема, на посади старости шляхом затвердження відповідною радою.

Отже, Законом № 280/97-ВР чітко встановлена процедура прийняття на посаду старости яка складається з таких етапів:

1. Внесення кандидатури старости сільським, селищним, міським головою на громадське обговорення, яке проходить у формі громадського слухання, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю, вичерпний перелік яких не визначено законом.

2. Отримання таким кандидатом підтримки у старостинському окрузі: з кількістю жителів до 1500 - більше 20 відсотків голосів жителів від загальної кількості жителів відповідного старостинського округу, які є громадянами України і мають право голосу на виборах; з кількістю жителів від 1500 до 10 тисяч - більше 17 відсотків голосів; з кількістю жителів від 10 тисяч до 20 тисяч - більше 14 відсотків голосів; з кількістю жителів від 20 тисяч до 30 тисяч - більше 10 відсотків голосів; з кількістю жителів більше 30 тисяч - більше 7 відсотків голосів жителів від загальної кількості жителів відповідного старостинського округу, які є громадянами України і мають право голосу на виборах, за результатами якого складається протокол, що має містити всі необхідні відомості, визначені законом. Лише у разі, якщо в результаті громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю) особа отримала підтримку у старостинському окрузі у кількості відповідного відсотка голосів жителів громади, встановленого законом, в залежності від кількості жителів старостинського округу, у сільського, селищного, міського голови виникає право винести пропозицію до відповідної ради на затвердження старости.

3. Затвердження сільською, селищною, міською радою. При цьому, за результатами розгляду цього питання кандидатура старости може бути як підтримана або не підтримана сільською, селищною, міською радою.

Враховуючи вище зазначені правові норми та обставини справи, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо протиправності спірного розпорядження від 31 січня 2023 року №11 "Про призначення старостою Озерського старостинського округу Синяговської Н.І.", яким призначено ОСОБА_2 з 01 лютого 2023 року старостою Озерського старостинського округу на період дії воєнного стану з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, в зв`язку з порушенням вимог ст. 54-1 Закону № 280/97-ВР та ст. 10 Закону №2493-III про проведення громадського обговорення та визначення необхідного відсотку підтримки жителями відповідного старостинського округу та затвердження кандидата відповідною міською радою.

Посилання апелянта на можливість недотримання процедури призначення старости з огляду на введення правового режиму воєнного стану колегія суддів вважає хибними та зазначає.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (надалі - Закон №389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (статті 2 Закону №389-VIII).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, який затверджений Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, та Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Відповідно до п. 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Згідно зі ст. 20 Закону № 389-VIII правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, забороняти проведення мирних зборів, мітингів, походів і демонстрацій, інших масових заходів.

Матеріалами справи підтверджено, що на час прийняття спірного розпорядження не було жодних заборон на проведення масових заходів у межах Полтавського району Полтавської області, зокрема, на території Озерського старостинського округу Кобеляцької міської ради, що підтверджується листом Департаменту з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами Полтавської обласної військової адміністрації від 17.02.2023 №06-05/355 /том 1 а.с. 16/, листом Полтавської обласної військової адміністрації (вх. №02-25/1447 від 06.04.2023) /том 1 а.с. 67/ та листом Полтавської районної військової адміністрації Полтавської області від 17.02.2023 №01.03-01/3інф /том 1 а.с. 18/.

Також, колегія судів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що Закон №280/97-ВР не встановлює вичерпного переліку форм громадського обговорення у межах відповідного старостинського округу, консультації з громадськістю можуть проводитися і без скупчення людей у одному місці, а тому суд критично оцінює доводи апелянта про неможливість проведення громадських обговорень у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні.

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції в частині відхилення як безпідставного посилання відповідача на ч. 9 ст. 9 Закону №389-VIII, відповідно до якої у період дії воєнного стану сільський, селищний, міський голова може призначати осіб на посади та звільняти з посад в органах місцевого самоврядування, керівників комунальних підприємств, установ, організацій, що належать до сфери управління відповідного органу місцевого самоврядування, у порядку, визначеному частинами п`ятою, шостою статті 10 цього Закону, оскільки вказана норма стосується порядку прийняття на службу в органи місцевого самоврядування за тими посадами, за якими призначення відноситься до повноважень сільського, селищного, міського голови, але з конкурсним відбором, обов`язковість якого передбачена законом, тоді як відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження на посаду та звільнення з посади старости відповідно до закону за умови проведення громадських обговорень та отримання особою належного відсотку підтримки жителів відповідного старостинського округу у порядку, передбаченому ст. 54-1 Закону № 280/97-ВР.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що оскаржуване розпорядження виконуючого повноваження Кобеляцького міського голови-секретаря міської ради Фещенка В.В. від 31 січня 2023 року №11 "Про призначення старостою Озерського старостинського округу ОСОБА_2 ", прийнято відповідачем не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України № 280/97-ВР, №2493-III, а тому підлягає визнанню протиправним.

Покликання апелянта на те, що у подальшому ОСОБА_2 звільнилася, а відповідач ухвалив розпорядження № 96 від 26.04.2023 «Про початок проведення громадських обговорень кандидатур старост у старостинських округах Кобеляцької міської ради» не мають жодного юридичного значення, оскільки такі обставини виникли після ухвалення спірного розпорядження, та не могли бути покладені в основу його прийняття та не можуть його легітимізувати. Правомірність оскаржуваних рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суд перевіряє саме на момент вчинення ними відповідних дій/бездіяльності та/або ухвалення рішення.

Твердження апелянта, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції були відсутні порушені права та інтереси позивача, оскільки ОСОБА_2 була звільнена із посади старости та міським головою оголошено процедуру громадського обговорення, де позивач мав право висловити свою позицію, в зв`язку з чим визнання оскаржуваного розпорядження протиправним не є ефективним способом захисту, колегія суддів вважає такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції, оскільки на час звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 , оскаржуване розпорядження було чинним. Доказів повного відновлення законних прав та інтересів позивача відповідачем не надано та під час судового розгляду не встановлено.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконуючого повноваження Кобеляцького міського голови-секретаря міської ради Фещенка Василя Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року по справі №440/3556/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 22.02.2024.