Справа № 420/6415/23
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 420/6415/23

адміністративне провадження № К/990/4300/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №420/6415/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті надбавки за службу в умовах режимних обмежень за період з 07 листопада 2015 року по 10 лютого 2021 року;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити надбавку за службу в умовах режимних обмежень за період з 07 листопада 2015 року по 10 лютого 2021 року у розмірі 28350 грн;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у невиплаті одноразової грошової допомоги при звільненні урахуванням індексації та надбавки за службу в умовах режимних обмежень;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексації та надбавки за службу в умовах режимних в розмірі 30332,25 грн;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у нездійсненні нарахування та виплати компенсації за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018-2020 роки;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані частини чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018-2020 роки в розмірі 88648,64 грн;

- зобов`язати відповідача направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за 24 місяці, що передували звільненню, з урахуванням індексації грошового забезпечення, надбавки за службу в умовах режимних обмежень для перерахунку пенсії з 11 лютого 2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, що полягає у не здійсненні остаточного розрахунку у день звільнення;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у період з 10 лютого по 10 серпня 2021 року у розмірі 116912 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 07 листопада 2015 року по 30 листопада 2017 року;

- визнано протиправною бездіяльність Дерпартаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо неврахування показників індексації грошового забезпечення при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 ;

- зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з урахуванням отриманих ним сум індексації грошового забезпечення за останні 24 місяця, що передували звільненню;

- зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за останні 24 місяці роботи, що передували звільненню ОСОБА_1 , з урахуванням індексації грошового забезпечення.

- визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористані частини щорічних чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018- 2020 роки.

- зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані частини щорічних чергових оплачуваних відпусток у кількості 139 діб за 2015, 2018- 2020 роки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року змінено резолютивну частину рішення суду першої інстанції шляхом виключення з неї абзацу шостого, а саме: «Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області грошовий атестат та довідку про грошове забезпечення за останні 24 місяці роботи, що передували звільненню ОСОБА_1 з урахуванням індексації грошового забезпечення». В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року залишено без змін.

Не погодившись з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2024 року касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у касаційному порядку.

02 лютого 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» повторно надійшла касаційна скарга Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №420/6415/23.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

За правилами частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Ураховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Так, у тексті касаційної скарги заявник указує, що підставою касаційного оскарження судових рішень у справі №420/6415/23 є пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми.

Отже, приписи пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України передбачають можливість оскарження судових рішень в касаційному порядку у разі, якщо заявник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Водночас, указавши про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, сформованому у постанові від 19 березня 2020 року у справі №820/5286/17 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України не навів умотивованих підстав, що свідчать про необхідність такого відступу.

Верховний Суд зазначає, що необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Враховуючи, що скаржник не обґрунтував необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, а лише фактично висловив незгоду з указаною правовою позицією, підстави для відкриття касаційного провадження, передбаченої пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, немає.

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, скаржник не зазначив.

Натомість касаційна скарга містить опис обставин справи, цитування норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини та загальні формулювання незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

У тексті касаційної скарги, серед іншого, містяться посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 27 грудня 2022 року у справі №640/14757/21, від 15 листопада 2023 року у справі №160/1004/22, а також посилання на відсутність правових підстав для нарахування індексації до 24 жовтня 2017 року, тобто до внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, якими доповнено абзац п`ятий після слова «військовослужбовців» словом «поліцейських».

Верховний Суд в ухвалі від 24 січня 2024 року (провадження №К/990/706/24) вже надавав скаржнику обґрунтовані пояснення стосовно таких доводів. Проте відповідач так і не врахував зауваження суду касаційної інстанції та виклав зазначені доводи у поданій повторно касаційній скарзі.

Посилання скаржника на практику Верховного Суду у справах №820/5122/17, 818/1276/17, 808/2122/18, 825/1038/16 є безпідставним, оскільки Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19 відступив від правового висновку Верховного Суду, сформованого в судових рішеннях у вказаних справах.

Також на обґрунтування необхідності відкриття касаційного провадження скаржник зазначає підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу скаржника, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано. Проте доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до посилань на те, що судами різних інстанцій розглядаються справи з аналогічним предметом спору, де Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України є відповідачем, зокрема справи № 520/4393/23, 160/21287/23, 160/11019/23, 620/1668/23.

Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №420/6415/23 - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЖ.М. Мельник-Томенко