Справа № 440/7678/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 р.Справа № 440/7678/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.11.2023, головуючий суддя І інстанції: С.С. Сич, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі №440/7678/23

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю

до Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (надалі також позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - відповідач; ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат"), в якому просив суд стягнути з ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарських санкцій у розмірі 2 733 057 грн 03 коп.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року позов Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції у розмірі 2 733 057 грн 03 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що ним було дотримано норматив з працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому вважає безпідставним застосування до нього штрафних санкцій. 03.05.2023, до звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, ПрАТ "Полтавський ГЗК" направляв заяву про скасування/відкликання Розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю з додатками, що підтверджують виконання ПрАТ "Полтавський ГЗК" нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році. Відповідно до облікових даних ПрАТ "Полтавський ГЗК" середньооблікова фактична чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність і для яких ПрАТ "Полтавський ГЗК" є основним місцем роботи складає 216 осіб. Ці дані підтверджуються копіями первинних документів:наказів про прийняття на роботу осіб з інвалідністю, копіями наказів про звільнення з роботи осіб з інвалідністю, копіями свідоцтв про одруження, копіями довідок МСЕК , які були надані до відзиву. Отримана Полтавським обласними відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформація містила ознаки порушень ПрАТ "Полтавський ГЗК" законодавство про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, то згідно з приписами ст. 19 Закону №875-ХІІ, у позивача була підстава для проведення перевірки. Позивач не проводив перевірку - фактично не перевірив кількість працюючих осіб з інвалідністю у 2022 році, а тому на думку апелянта не встановив в порядку визначеному законом факт порушення та наявності вини ПрАТ "Полтавський ГЗК" і порушив строки до якого він повинен розмістити Розрахунок, натомість зробив це після гранично-допустимого строку встановленого законом (до 15 квітня) для сплати санкцій - 17 квітня 2023 року.

Позивач не погодився з доводами апеляційної скарги та надав відзив на неї, у якому просив скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року без змін. Зазначив, що розрахунок здійснено відповідно до офіційних даних зазначених роботодавцем у формі Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску. Законом не передбачено іншого механізму отримання відділенням Фонду даних для нарахування адміністративно-господарських санкцій, ніж того який передбачено ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". За правильність та достовірність бухгалтерського обліку та звітності відповідальним є платники єдиного податку.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся судом належним чином.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються документів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код 00191282) зареєстроване як юридична особа 05.01.1995, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /том 1 а.с. 17-24/.

Згідно з Розрахунком сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю Територіальним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю нараховано ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" суму адміністративного-господарських санкцій за 2022 рік, виходячи з наступних даних: середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік 5323 осіб; середньооблікова чисельність штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 202 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця, округлені до цілого значення) 213 осіб; фонд оплати праці штатних працівників ,22 грн.; середня річна заробітна плата штатного працівника (04/01) 248459,73 грн.; кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше (03 02), одиниць 11 одиниць; сума коштів адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (05х06); від 16 до 25 осіб, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (05); від 8 до 15 осіб, сума коштів адміністративно-господарських санкцій (05/2) 2733057,03 грн. /том 1 а.с. 5/.

Вказаний документ розміщено в електронному кабінеті роботодавця ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України 17.04.2023, що підтверджено квитанцією від 17.04.2023 /том 1 зворот а.с. 5/.

У зв`язку з несплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог з огляду неподання відповідачем звітів до органів зайнятості з відміткою про необхідність направлення до нього осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 8 статті 69 Господарського кодексу України встановлено, що підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, осіб з інвалідністю, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні встановлено, що пошук підходящої роботи для особи з інвалідністю здійснює державна служба зайнятості відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю, кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (ч. 2 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні").

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно із ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Тобто, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій необхідно виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій. У свою чергу, елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що суб`єкт господарської діяльності звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто, від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Таким чином, перевірці підлягає у першу чергу чи дійсно відповідач не виконав норматив з працевлаштування інвалідів.

Судовим розглядом встановлено, що упродовж 2022 року на підприємстві відповідача працювало 247 осіб з інвалідністю, з яких:

- 199 осіб, які працювали упродовж усього 2022 року та мали статус особи з інвалідністю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (звільнена 30.12.2022 - в останній робочий день 2022 року) ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_12 (інвалідність встановлена 04.01.2022 у перший робочий день 2022 року), ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 (звільнений 30.12.2022 - в останній робочий день 2022 року), ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_96 , ОСОБА_97 , ОСОБА_98 , ОСОБА_99 , ОСОБА_100 , ОСОБА_101 , ОСОБА_102 , ОСОБА_103 , ОСОБА_104 , ОСОБА_105 , ОСОБА_106 , ОСОБА_107 , ОСОБА_108 , ОСОБА_109 , ОСОБА_110 , ОСОБА_111 , ОСОБА_112 , ОСОБА_113 , ОСОБА_114 , ОСОБА_115 , ОСОБА_116 , ОСОБА_117 , ОСОБА_118 , ОСОБА_119 , ОСОБА_120 , ОСОБА_121 , ОСОБА_122 , ОСОБА_123 , ОСОБА_124 , ОСОБА_125 , ОСОБА_126 , ОСОБА_127 , ОСОБА_128 , ОСОБА_129 , ОСОБА_130 , ОСОБА_131 , ОСОБА_132 , ОСОБА_133 , ОСОБА_134 , ОСОБА_135 , ОСОБА_136 , ОСОБА_137 , ОСОБА_138 , ОСОБА_139 , ОСОБА_140 , ОСОБА_141 , ОСОБА_142 , ОСОБА_143 , ОСОБА_144 , ОСОБА_145 , ОСОБА_146 , ОСОБА_147 , ОСОБА_148 , ОСОБА_149 , ОСОБА_150 , ОСОБА_151 , ОСОБА_152 , ОСОБА_153 , ОСОБА_154 , ОСОБА_155 , ОСОБА_156 , ОСОБА_157 , ОСОБА_158 , ОСОБА_159 , ОСОБА_160 , ОСОБА_161 , ОСОБА_162 , ОСОБА_163 , ОСОБА_164 , ОСОБА_165 , ОСОБА_166 , ОСОБА_167 , ОСОБА_168 , ОСОБА_169 , ОСОБА_170 , ОСОБА_171 , ОСОБА_172 , ОСОБА_173 , ОСОБА_174 , ОСОБА_175 , ОСОБА_176 , ОСОБА_177 , ОСОБА_178 , ОСОБА_179 , ОСОБА_180 , ОСОБА_181 , ОСОБА_182 , ОСОБА_183 , ОСОБА_184 , ОСОБА_185 , ОСОБА_186 , ОСОБА_187 , ОСОБА_188 , ОСОБА_189 , ОСОБА_190 , ОСОБА_191 , ОСОБА_192 , ОСОБА_193 , ОСОБА_194 , ОСОБА_195 , ОСОБА_196 , ОСОБА_197 ;

- 9 осіб з інвалідністю, які прийняті на роботу упродовж 2022 року: ОСОБА_198 з 08.02.2022, ОСОБА_199 з 24.03.2022 (звільнена 30.12.2022 - в останній робочий день 2022 року), ОСОБА_200 з 03.05.2022, ОСОБА_201 з 09.05.2022, ОСОБА_202 з 12.05.2022, ОСОБА_203 з 17.05.2022, ОСОБА_204 з 06.06.2022, ОСОБА_163 з 12.07.2022, ОСОБА_205 з 07.12.2022;

- 20 осіб, які звільнені упродовж 2022 року: ОСОБА_206 з 12.01.2022, ОСОБА_207 з 16.01.2022, ОСОБА_208 з 21.02.2022, ОСОБА_209 з 28.02.2022, ОСОБА_210 з 15.03.2022, ОСОБА_211 з 31.03.2022, ОСОБА_212 з 01.04.2022, ОСОБА_213 з 12.04.2022, ОСОБА_214 з 21.04.2022, ОСОБА_215 з 29.06.2022, ОСОБА_216 з 01.07.2022, ОСОБА_217 з 01.07.2022, ОСОБА_218 з 24.07.2022, ОСОБА_219 з 12.08.2022, ОСОБА_220 з 28.08.2022, ОСОБА_221 з 30.09.2022, ОСОБА_222 з 01.10.2022, ОСОБА_223 з 26.10.2022, ОСОБА_224 з 30.11.2022, ОСОБА_225 з 16.12.2022;

- 7 осіб, яким упродовж 2022 року встановлена інвалідність: ОСОБА_226 з 22.06.2022, ОСОБА_227 з 19.07.2022, ОСОБА_228 з 19.07.2022, ОСОБА_229 з 22.07.2022, ОСОБА_230 з 15.08.2022, ОСОБА_231 з 13.10.2022, ОСОБА_232 з 22.10.2021, ОСОБА_233 з 14.11.2022;

- 3 особи, у яких упродовж 2022 року закінчився строк встановлення інвалідності: ОСОБА_234 з 01.02.2022, ОСОБА_235 з 01.03.2022, ОСОБА_236 з 01.07.2022.

- а також ОСОБА_237 , якому встановлено інвалідність з 12.04.2022 та якого звільнено з 30.11.2022; ОСОБА_238 , якому встановлено інвалідність з 15.05.2022 та якого звільнено з 30.11.2022; ОСОБА_239 , якій встановлено інвалідність з 09.05.2022 та яку звільнено з 26.08.2022; ОСОБА_240 , якій встановлено інвалідність з 30.08.2022 та яку звільнено з 19.10.2022; ОСОБА_241 , якій встановлено інвалідність з 01.06.2022 та яку звільнено з 30.11.2022, ОСОБА_242 , яка прийнята на роботу з 09.05.2022 та звільнена з 26.08.2022, ОСОБА_243 , якому встановлено інвалідність з 10.08.2022 та якого звільнено з 30.11.2022.

Так, сторони не заперечують того, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік 5323 осіб, а норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця, округлені до цілого значення) 213 осіб.

З наявних у матеріалах справи довідок МСЕК, та поданих відповідачем, на вимогу суду апеляційної інстанції, податкових розрахунків сум доходу, нарахованого на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску та додатку 1 до нього, колегією суддів встановлено, що упродовж року на підприємстві відповідача працювала така кількість осіб з інвалідністю: у січні 2022 року 221 осіб, у лютому 2022 року 219 осіб, у березні 2022 року 215 осіб, у квітні 2022 року 212 осіб, у травні 2022 року 218 осіб, у червень 2022 року 220 осіб, у липні 2022 року 219 осіб, у серпні 2022 року 220 осіб, у вересні 2022 року 217 осіб, у жовтні 2022 року 215 осіб, у листопаді 2022 року 213 осіб, у грудні 2022 року 208 осіб.

Отже, норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за 2022 рік на підприємстві відповідача складає - 216 осіб з інвалідністю, при визначеному позивачем нормативі 213 осіб з інвалідністю.

Вказане дає підстави для висновку про те, що ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" фактично виконало відповідний норматив з працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Натомість, позивач не надав жодних пояснень стосовно осіб з інвалідністю, які ним не були враховані як працевлаштовані на підприємстві відповідача, а лише вказав на певну кількість працевлаштованих відповідачем осіб з інвалідністю відповідно до податкової звітності ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат". Позивач доказів проведення перевірки ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат", відповідно до положень ч.7 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" не надав.

Жодних належних доказів того, що кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю для роботодавців, у яких працює 26 осіб і більше, склало саме 11 одиниць у 2022 році - Полтавським обласним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю не надано. За результатами дослідження первинних документів наданих відповідачем в суді апеляційної інстанції зазначені дані спростовані.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що неподання апелянтом до органів зайнятості запитів про попит на робочу силу з відміткою про необхідність працевлаштування осіб з інвалідністю не впливає на факт дотримання ним нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та відмови у задоволенні позову.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПрАТ "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року по справі №440/7678/23 скасувати.

Ухвалити постанову, якою у задоволенні позову Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 23.02.2024.