Справа № 380/20769/23
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати та не проведення нарахування грошової компенсації позивачеві за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в період з 2016 року по 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 15.03.2023 року;

- зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату мені компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2023 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 15.03.2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати та не проведення нарахування грошової компенсації позивачеві за невикористані дні основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 20 діб та додаткової за цей же рік у кількості 10 діб і виплату грошової, компенсації за не відбуту основну оплачувану відпустку у 2022 році в кількості 30 діб і додаткову оплачувану відпустку у 2022 році в кількості 14 діб;

- зобов`язати провести нарахування та виплату мені компенсації за невикористані дні основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 20 діб та додаткової за цей же рік у кількості 10 діб і виплату грошової компенсації за не відбуту основну оплачувану відпустку у 2022 році в кількості 30 діб і додаткову оплачувану відпустку у 2022 році в кількості 14 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 15.03.2023 року.

Посилається на те, що у період з 07.11.2015 року по 15.03.2023 року позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у Львівській області та наказом від 14.03.2023 року №110 о/с його звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII. Однак при звільненні позивача зі служби відповідач не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в період з 2016 року по 2023 рік, та за невикористані дні основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 20 діб та додаткової за цей же рік у кількості 10 діб і за не відбуту основну оплачувану відпустку у 2022 році в кількості 30 діб і додаткову оплачувану відпустку у 2022 році в кількості 14 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції - 15.03.2023 року. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, оскільки чинне законодавство України не обмежує та не припиняє право поліцейського на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, право на які набуто ним під час проходження служби в поліції. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським, які звільняються, урегульовані нормами п.8 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, які є спеціальними за своєю правовою природою та підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Зазначив, що відповідно до п.8 розділу ІІІ Порядку №260, виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції. Зважаючи на викладене, вважає, що підстави для виплати позивачеві компенсації за невикористаної дні основних та додаткових відпусток за 2016-2023 роки, у межах спірних правовідносин, відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді від 24.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; з урахуванням клопотання позивача справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.07.2016 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 21.03.2012 року, у період з 07.11.2015 року по 15.03.2023 року позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у Львівській області.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області від 14.03.2023 року №110 о/с позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, шо позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій в період з 2016 року по 2023 рік, та за невикористані дні основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 20 діб та додаткової за цей же рік у кількості 10 діб і за не відбуту основну оплачувану відпустку у 2022 році в кількості 30 діб і додаткову оплачувану відпустку у 2022 році в кількості 14 діб. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Статтею 45 Конституції України визначено, що кожному хто працює, гарантовано право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, встановлені Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР.

Статтею 4 цього Закону визначені такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Згідно ч.1 ст.24 указаного Закону, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.83 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VIII.

Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ст.60 Закону №580-VIII).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.92 цього ж Закону, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1-4 ст.93 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

За приписами ч.ч.9-11 цієї ж статті, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з ч.ч.1 і 2 ст.94 цього Закону, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.94 Закону України «Про Національну поліцію», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністра внутрішніх справ України 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Згідно з п.8 розділу ІІІ цього Порядку, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд приходить висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в т.ч. і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень ч.ч.2, 3 ст.124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260, питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд вважає, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Як уже зазначено вище, частиною 1 ст.24 Закону №504/96-ВР та ч.1 ст.83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Матеріалами справи, зокрема - листом управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у Львівській області від 05.10.2023 року №2690/13/01-2023, підтверджено, що позивач не використав у повному обсязі щорічні основну та додаткову відпустки за 2021 та 2022 роки.

Ураховуючи викладене, суд приходить висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані дні основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 20 діб і додаткової за цей же рік у кількості 10 діб та основної оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб і додаткової оплачуваної відпустки за цей же рік у кількості 14 діб.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що грошова компенсація при звільненні поліцейського виплачується лише за невикористану в році звільнення відпустку, а тому, правові підстави для виплати позивачу компенсації за невикористану ним відпустку за попередні роки, відсутні, адже відпустка за попередні роки зберігається за особою, що підтверджується наведеними вище доводами.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №160/10875/19 та від 31.03.2021 року у справі №320/3843/20.

Щодо невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у період з 2016 року по 2023 рік.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Водночас, згідно з п.12 ст.12 Закону України від 22.10.1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст.162 Закону №504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Тобто, зазначені вище норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

При цьому, положення Закону №3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Суд встановив, що позивач, як учасник бойових дій, не використав додаткові відпустки за період з 2016 року по 2023 рік, а отже набув право на отримання грошової компенсації за такі невикористані додаткові відпустки у зв`язку із звільненням зі служби в поліції.

Поряд з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які відомості про виплату позивачеві грошової компенсації за вказаний вид відпустки, а посилання відповідача на те, що документи, які містять інформацію про використані ОСОБА_1 відпустки, знищені згідно акта про вилучення та знищення документів під час введення воєнного стану в Україні від 26.02.2022 року №89/01/10-2022 не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 07.05.2020 року у справі №360/4127/19 зазначив, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.162 Закону №504/96-ВР та ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Втім, на час прийняття наказу про звільнення позивача зі служби в поліції, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період з 2016 року по 2023 рік.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є підставними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судового збору, то такий позивачем не сплачувався, оскільки відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» останній звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 20 діб і додаткової за цей же рік у кількості 10 діб та основної оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб і додаткової оплачуваної відпустки за цей же рік у кількості 14 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на виключення зі списків особового складу - 15.03.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: вул.Ген.Григоренка, 3, м.Львів, 79000; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні основної оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 20 діб і додаткової за цей же рік у кількості 10 діб та основної оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 30 діб і додаткової оплачуваної відпустки за цей же рік у кількості 14 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на виключення зі списків особового складу - 15.03.2023 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на виключення зі списків особового складу - 15.03.2023 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження: вул.Ген.Григоренка, 3, м.Львів, 79000; ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на виключення зі списків особового складу - 15.03.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.