Справа № 460/566/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2024 року м. Рівне №460/566/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач 1, 2), в якому просить суд: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови позивачу у призначені та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п.4 ч.1 ст.115 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити позивачу та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до п.4 ч.1 ст.115 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 14 липня 2023 року. В обґрунтування позовних вимог стверджує, що досяг 55 річного віку та має більше 25 років стажу, у зв`язку з чим звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, позивачу було відмовлено у задоволенні вказаної заяви з підстав відсутності у нього необхідного страхового стажу (25 років). Позивач не погоджується з відмовою відповідача та вказує, що наявність у нього необхідного страхового стажу підтверджується доданими до заяви документами. Також посилається на протиправність відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду проходження служби в Збройних Силах України. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 18 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Відповідач 1 правом на подання відзиву не скористався.

Відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що ним за принципом екстериторіальності була розглянута заява позивача про призначення пенсії на умовах п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийнято рішення про відмову у її задоволенні з підстав відсутності необхідного страхового стажу 25 років. Вказано, що до заяви про призначення пенсії позивачем надано, зокрема, архівну довідку від 27.09.2023 № 1075/04-01, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки в останній зазначено про роботу позивача протягом квітня 1990 року грудня 1990 року, при цьому дані про фактичну кількість відпрацьованих вихододнів надано за період роботи протягом жовтня 1993 року березня 1994 року. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.08.1984 з 11.10.1993 по 23.11.1994, оскільки запис про звільнення внесено до трудової книжки із порушенням вимог Інструкції № 58, а саме, не засвідчено підписом відповідальної особи. Крім того, зазначив, що статтею 57 Закону № 1788 передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям. Відповідно до статті 24 Закону № 1058 страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року. Згідно із статтею 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Так, з урахуванням вищезазначених правових норм, військова служба в особливий період зараховується до страхового стажу в одинарному розмірі. На підставі наданих до заяви про призначення пенсії документів встановлено, що страховий стаж Позивача склав 19 років 8 місяців 21 день, що є недостатнім для призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058. Враховуючи вищевикладене, рішення Головного управління від 06.10.2023 № 26 про відмову Позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком, є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Обставини встановлені судом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 25 січня 2021 року.

29.11.2019 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 29.11.2019 року №251 позивач прийнятий на посаду навідника-оператора 3 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 механізованого батальйону.

Довідкою військової частини НОМЕР_4 від 30.01.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 24.04.2020 по 01.11.2020, з 04.06.2021 по 13.05.2022, з 04.07.2022 по 15.07.2022, з 09.08.2022 по 21.08.2022, 22.08.2022 по 06.10.2022 брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах Донецької, Луганської, Херсонської областей та в період здійснення зазначених заходів.

Згідно витягу з Наказу начальника Рівненського районного територіального центру комплектування та соціального підтримки (по стройовій частині) від 14.04.2023 №88 вислуга позивача в Збройних Силах України становить 08 років 07 місяців 25 днів (календарна 05 років 04 місяці 17 днів, пільгова 03 роки 03 місяці 08 днів).

29 вересня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Програмним забезпечення за принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії та документи які були надані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

06 жовтня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення №26, яким відмовило позивачу у задоволенні заяви з підстав відсутності необхідного страхового стажу 25 років. Так, змісту вказаного рішення слідує, що страховий стаж позивача становить 19 років 08 місяців 21 день. За результатами розгляду документів, доданих до заяви: не прийнято до уваги дані архівної довідки від 27.09.2023 №1075/04-01. Зазначено щодо періоду роботи в КСП "Комунар" протягом квітня - грудня 1990 року, при цьому дані про фактичну кількість відпрацьованих вихододнів надано за період роботи протягом жовтня 1993 року - березня 1994 року; до страхового стажу не зараховано періоди, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.08.1984: роботи з 11.10.1993 по 23.11.1994, оскільки запис про звільнення не засвідчено підписом відповідальної особи; час відбування виправних робіт з 01.03.1997 по 24.09.1998 не зараховується в стаж роботи, згідно з протоколом №4 від 07.04.1999.

Позивач звертався до Головного управління ПФУ в Рівненській області з заявою, в якій просив: зарахувати до стажу період проходження військової служби в Збройних Силах України, а саме 08 років 07 місяців 25 днів; призначити достроково пенсію по віку у відповідності до п.4 ч.1 ст.115 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20 грудня 2023 року відповідач 1 листом №39719-37079/Х-02/8-1700/23 відмовив у задоволенні вказаної заяви. Вказав, що відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу зараховуються періоди роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Крім того, до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків; період навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах. в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі. докторантурі і клінічній ординатурі; військова служба тощо. Статтею 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям. На пільгових умовах зараховується до стажу військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях при призначенні пенсії за вислугу років військовослужбовцям. 29.09.2023 позивач звернувся із заявою про призначення дострокової пенсії за віком. Згідно з поданими документами та даними реєстру застрахованих осіб, страховий стаж становить 19 років 8 місяців 21 день (зарахований по 30.06.2023). Періоди роботи починаючи з квітня 2005 року враховано до страхового стажу на підставі відомостей про сплату страхових внесків за позивача як застраховану особу, наявних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Зауважив, що до страхового стажу не враховано період роботи з 11.10.1993 по 23.11.1994 в КСП "Комунар", оскільки запис про такий період роботи у трудовій книжці НОМЕР_1 не засвідчений підписом відповідальної особи, що є порушенням вимог Інструкцій про порядок ведення трудових книжок працівників; у довідці Архівного відділу Рівненської райдержадміністрації від 27.09.2023 №1075/04-01 наявні відомості про роботу та встановлений мінімум за період з жовтня 1993 року по березень 1994 року, однак зазначено, що такі відомості про роботу та встановлений мінімум є в до книгах обліку праці та розрахунків з членами колективного сільськогосподарського підприємства "Комунар" за квітень-грудень 1990 року. Крім того, до страхового стажу не враховано період з 01.03.1987 по 24.08.1988 - згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 такий період - час відбування виправних робот не зараховується в стаж роботи. Враховуючи зазначене вище у призначенні дострокової пенсії за віком та у зарахуванні до стажу періоду проходження служби у ЗСУ відмовлено.

Не погоджуючись з відмовою відповідача та вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Так, статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Досягнення позивачем необхідного пенсійного віку (55 років) не є спірним у даній справі.

Натомість спірним є наявність у позивача необхідного стажу 25 років.

Щодо не зарахування часу відбування виправних робіт з 01.03.1997 по 24.09.1998 до страхового стажу позивача, варто зазначити наступне.

Згідно з вимогами частини 1 статті 94 Виправно-трудового кодексу України від 23 грудня 1970 року в редакції, чинній на час відбування покарання позивачем, виправні роботи без позбавлення волі відбуваються у відповідності з вироком суду за місцем роботи засудженого або в інших місцях, що їх визначають органи, які виконують цей вид покарання, але в районі проживання засудженого, з врахуванням його працездатності і, по можливості, спеціальності.

Положення частини 1 статті 102 Виправно-трудового кодексу України в редакції, чинній на час відбування позивачем покарання, передбачали, що із заробітку засуджених до виправних робіт без позбавлення волі провадяться відрахування в доход держави протягом строку відбування покарання в розмірах, встановлених вироком суду. Відрахування провадяться за місцем роботи засудженого з усієї суми заробітку, без виключення з цих сум податків та інших платежів, а також незалежно від наявності претензій до засудженого за виконавчими документами.

Відповідно до статті 103 Виправно-трудового кодексу України, в зазначеній редакції, час відбування виправних робіт без позбавлення волі до загального і безперервного трудового стажу засудженого не зараховується, про що робиться запис у його трудовій книжці. При умові сумлінної роботи і зразкової поведінки в період відбування виправних робіт без позбавлення волі цей час може бути включений в загальний трудовий стаж особи, яка відбула покарання, на підставі рішення суду в порядку, встановленому кримінально-процесуальним законодавством України.

Згідно з положеннями статті 414-1 Кримінально-процесуального кодексу України від 28 грудня 1960 року (чинної на час відбування позивачем покарання у виді виправних робіт) питання про включення до загального трудового стажу часу роботи в колонії-поселенні і відбування виправних робіт без позбавлення волі у випадках, передбачених відповідно статтями 33 і 103 Виправно-трудового кодексу України, вирішується суддею районного (міського) суду за місцем проживання особи, яка відбула покарання.

Норми статей 102-103 вказаного Кодексу законодавцем були віднесені до глави 18 Умови відбування виправних робіт без позбавлення волі, отже, передбачали складові кримінальної відповідальності позивача за вчинений злочин.

Суд зазначає, що негативні наслідки у вигляді неврахування до трудового стажу часу відбування покарання для позивача тривали в часі, дія яких не вичерпалася фактом відбуття такого покарання. Отже, правовідносини щодо виконання покарання в цій частині мають триваючий характер.

Положення Виправно-трудового кодексу України від 23 грудня 1970 року втратили чинність у зв`язку з набранням чинності Кримінально-виконавчим кодексом України від 11 липня 2003 року № 1129-IV - з 1 січня 2004 року (п.п.1-2 Прикінцевих положень нового кодексу).

Згідно з частиною 3 статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України (чинного на даний час), час відбування засудженим покарання у виді виправних робіт зараховується в загальний стаж роботи.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують чи відміняють відповідальність особи.

Тобто, вимоги нової норми, передбаченої частиною третьою статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, пом`якшили міру відповідальності осіб, засуджених до відбування покарань такого виду, порівняно із статтею 103 Виправно-трудового кодексу України, а саме: в частині визнання за такими особами права на зарахування часу відбування покарання у вигляді виправних робіт до загального трудового стажу, яке було обмежено нормою, що мала чинність на час відбування позивачем покарання і вимагала для цього лише певного рішення суду.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Враховуючи викладені положення норм законодавства, суд дійшов висновку, що міра відповідальності позивача у вигляді не зарахування періоду його перебування на виправних роботах до загального трудового стажу без відповідного рішення суду була пом`якшена введенням норми статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України, в силу якої позивач на законодавчому рівні отримав право на зарахування такого стажу без вказаного рішення суду.

Тому, враховуючи положення статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на час розгляду заяви позивача про призначення пенсії у відповідача були відсутні правові підстави для неврахування зазначеного періоду до загального стажу роботи позивача.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі № 211/1432/17 (2-а/211/103/17), висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

З огляду на те, що на час вирішення питання про обчислення страхового стажу позивача частиною третьою статті 42 КВК прямо передбачено можливість включення до загального стажу роботи періоду відбування покарання у виді виправних робіт, то період роботи позивача - з 01.03.1997 по 24.09.1988 має бути зарахований до його страхового стажу.

Відмову відповідачів у зарахуванні до стажу позивача періоду роботи з 11.10.1993 по 23.11.1994, оскільки запис про звільнення внесено до трудової книжки із порушенням вимог Інструкції № 58, а саме, не засвідчено підписом відповідальної особи суд оцінює критично з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі- Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі №235/805/17, від 06.12.2019 по справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі №500/1561/17, від 05.12.2019 по справі №242/2536/16-а.

Суд погоджується з доводами відповідачів про те, що у трудовій книжці у записі №23 від 23.11.1994 відсутній підпис керівника.

Разом із тим, суд акцентує увагу на тому, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі №423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Поряд із тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 11.05.2022 в справі № 120/1089/19а вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Таким чином, на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка, позаяк такі недоліки не пов`язані із виною позивача.

Щодо не врахування відповідачами архівної довідки від 27.09.2023 № 1075/04-01, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу, оскільки в останній зазначено про роботу позивача протягом квітня 1990 року грудня 1990 року, при цьому дані про фактичну кількість відпрацьованих вихододнів надано за період роботи протягом жовтня 1993 року березня 1994 року, то суд погоджується з не врахуванням такої довідки для зарахування періоду роботи позивача протягом квітня 1990 року грудня 1990 року, оскільки така довідка містить дані про період роботи позивача саме за жовтень 1993 року березень 1994 року, а не квітень грудень 1990 року.

Поряд з цим, з матеріалів пенсійної справи, слідує що позивачем до заяви про призначення пенсії була додана ще одна архівна довідка від 27.09.2023 № 1074/04-01, яка містить відомості про роботу позивача протягом квітня 1990 року грудня 1990 року та дані про фактичну кількість відпрацьованих вихододнів. А тому підстави для не врахування періоду роботи позивача протягом квітня 1990 року грудня 1990 року в колгоспі «Комунар» відсутні, у зв`язку з чим такий період підлягає зарахуванню до стажу позивача.

Щодо не зарахування до стажу позивача періоду проходження служби в Збройних Силах України, суд зазначає наступне.

Згідно витягу з Наказу начальника Рівненського районного територіального центру комплектування та соціального підтримки (по стройовій частині) від 14.04.2023 №88 вислуга позивача в Збройних Силах України становить 08 років 07 місяців 25 днів (календарна 05 років 04 місяці 17 днів, пільгова 03 роки 03 місяці 08 днів).

Як встановлено судом та не заперечується відповідачами, ними при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії зараховано період проходження служби в ЗСУ в одинарному розмірі, тобто 05 років 04 місяці 15 днів, що підтверджується розрахунком страхового стажу позивача (форма РС-право).

Поряд з цим, довідкою військової частини НОМЕР_4 від 30.01.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 в період з 24.04.2020 по 01.11.2020, з 04.06.2021 по 13.05.2022, з 04.07.2022 по 15.07.2022, з 09.08.2022 по 21.08.2022, 22.08.2022 по 06.10.2022 брав участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах Донецької, Луганської, Херсонської областей та в період здійснення зазначених заходів.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною четвертою вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Підпунктом "а" пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", час проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час.

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530 (далі - Положення № 530) передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Водночас, згідно з розрахунком стажу, як було зазначено вище, вказаний період служби зараховано до загального стажу лише в одинарному розмірі.

Однак час проходження такої служби зараховується у трикратному розмірі незалежно від того, який вид пенсії та за яким законом вона призначається. Такий правовий висновок у подібних правовідносинах також викладений Верховним Судом у постанові від 05 червня 2018 року в адміністративній справі №348/347/17 та постанові від 30 липня 2019 року в адміністративній справі №346/1454/17.

В той же час обґрунтованих мотивів не зарахування вказаного періоду у пільговому обчисленні відповідачами не наведено.

З огляду на викладене, судом встановлено, що позивачу протиправно не зараховано періоди участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах Донецької, Луганської, Херсонської областей та в період здійснення зазначених заходів з 24.04.2020 по 01.11.2020, з 04.06.2021 по 13.05.2022, з 04.07.2022 по 15.07.2022, з 09.08.2022 по 21.08.2022, 22.08.2022 по 06.10.2022 у трикратному розмірі, а тому суд зазначає, що при призначенні пенсії відповідач зобов`язаний зарахувати такі періоди у трикратному розмірі.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що страховий стаж позивача становить більше 25 років.

Оскільки підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії на умовах п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слугувала саме відсутність у позивача необхідного стажу, а дотримання інших умов для призначення вказаної пенсії не є спірним у даній справі, то суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту порушеного права позивача та вийшовши за межі позовних вимог задовольнити позовну заяву шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №26 від 06.10.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до п.4 ч.1 ст.115 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п.4 ч.1 ст.115 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у зарахуванні служби у Збройних Силах України в пільговому обчисленні; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до п.4 ч.1 ст.115 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з зарахуванням періодів з 24.04.2020 по 01.11.2020, з 04.06.2021 по 13.05.2022, з 04.07.2022 по 15.07.2022, з 09.08.2022 по 21.08.2022, 22.08.2022 по 06.10.2022 участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у трикратному розмірі, періоду роботи в КСП "Комунар" з 01.04.1990 по 01.12.1990, з 11.10.1993 по 23.11.1994, часу відбування виправних робіт з 01.03.1997 по 24.09.1998 до страхового стажу позивача.

Враховуючи положення п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV пенсія позивачу повинна бути призначена з 29 вересня 2023 року, а не як зазначає позивач 14.07.2023, тим самим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі як суб`єкти владних повноважень в ході розгляду справи частково довели правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №26 від 06.10.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до п.4 ч.1 ст.115 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п.4 ч.1 ст.115 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у зарахуванні служби у Збройних Силах України в пільговому обчисленні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до п.4 ч.1 ст.115 розділу ХІV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29.09.2023, з зарахуванням періодів з 24.04.2020 по 01.11.2020, з 04.06.2021 по 13.05.2022, з 04.07.2022 по 15.07.2022, з 09.08.2022 по 21.08.2022, 22.08.2022 по 06.10.2022 участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України у трикратному розмірі, періоду роботи в КСП "Комунар" з 01.04.1990 по 01.12.1990, з 11.10.1993 по 23.11.1994, часу відбування виправних робіт з 01.03.1997 по 24.09.1998 до страхового стажу позивача.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 21 лютого 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54008, )

Суддя Т.О. Комшелюк