Справа № 280/1992/21
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 280/1992/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року (головуючий суддя Артоуз О.О., судді Сацький Р.В., Семененко М.О.), у справі № 280/1992/21 (ВО/280/2/23) розглянутої у письмовому провадженні, за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2021 року у справі № 280/1992/21

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Запорізької обласної прокуратури, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті прокурору відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях, інших заходів примусового характеру у місцях несвободи, а також пробації прокуратури Запорізької області Стариченко М.П. заробітної плати з 26.03.2020 року по 28.08.2020 року, в порядку та в розмірах, передбачених ст.81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій та інших виплат, передбачених законодавством;

зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати позивачу заробітну плату з 26.03.2020 року по 28.08.2020 року в порядку та в розмірах, передбачених ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій та інших виплат, передбачених законодавством (в т.ч. з урахуванням надбавки особам, які працюють в умовах режимних обмежень; індексації доходів; відпустки; компенсацію за невикористану відпустку), виплатити вказану заробітну плату з різницею між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою за вказаний період,

стягнути із Запорізької обласної прокуратури на користь позивача витрати, понесені у зв`язку із наданням професійної правничої допомоги.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2021 року, яке залишено в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.12.2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із висновку про відсутність у відповідача правових підстав для здійснення позивачу оплати праці у період з 26.03.2020 року по 28.08.2020 року у інший спосіб, ніж встановлений п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, які не були визнані на той час неконституційними.

Дія ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» в редакції на спірний період часу, не поширювалась на прокурорів регіональних та місцевих прокуратур, оплата праці яких здійснювалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2021 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», а не посадового окладу, визначеного у відповідності до положень ч. 3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», яка встановлювала оплату праці працівників органів прокуратури.

Постановою Верховного Суду від 21.07.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені без змін.

Позивач ОСОБА_1 22.09.2023 року звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення суду у справі № 280/1991/21 від 24.06.2021 року, наявність яких мотивує тим, що Рішенням Конституційного Суду України від 13.09.2023 року у справі №8-р(ІІ)/2023 (справа № 3-80/2022) № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абзацу 3 п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09. 2019 року № 113-ІХ (щодо винагороди прокурора як гарантії його незалежності).

У відзиві на заяву Запорізька обласна прокуратура з посиланням на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції , заперечує проти задоволення заяви, зазначає, що рішення Конституційний Суд України від 13.09.2023 по справі №8-р(ІІ)/2023 (справа № 3-80/2022) № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) не може вплинути на спірні правовідносини, оскільки останні виникли до прийняття такого рішення.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду у відповідності до ст. 308 КАС України в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами.

В адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення. Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.

Згідно з ч.5, 6 ст.361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення; 3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

За приписами ч.1 ст.365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених ч.2, п.1, 2 ч.5 ст. 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Зі змісту поданої позивачем до суду першої інстанції заяви про перегляд рішення суду у справі № 280/1992/21 від 24.06.2021 року у за виключними обставинами вбачається, що останній, як на підставу для такого перегляду посилається на прийняття Конституційним Судом України Рішення від 13.09.2023 року у справі №8-р(ІІ)/2023 (справа № 3-80/2022) № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абзацу 3 п.3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09. 2019 року № 113-ІХ.

За змістом абзацу 3 п. 3 розділу П "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури

Суд першої інстанції у відповідності до приписів ч.5 ст.242 КАС України при розгляді заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв`язку з виключними обставинами застосував правові позиції Верховного Суду у справах №804/3790/17 від 25.07.2019 року, №823/2372/17 від 28.10.2020 року, №357/13414/16-а від 26.04.2021 року, № 808/1628/18 від 19.02.2021 року з подібними обставинами, у яких Верховний Суд зазначив, що положення п.1 ч.5 ст.361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Слід звернути увагу, що словосполучення «ще не виконане», яке вживається у п. 1 ч.5 ст.361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також «розширеного тлумачення», про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14.05.2020 року, якою справу № 808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

У постанові від 07.07.2023 року у справі № 818/1793/18 Об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав змінювати практику вирішення подібних правових питань, яка на сьогодні уже є сталою, шляхом відступлення від своєї раніше висловленої правової позиції щодо застосування п.1 ч.5 ст.361 КАС України

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Аналогічні положення містяться у ст. 91 Закону України від 13.07.2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України».

Наявність Рішення Конституційного Суду України від 13.09.2023 року №8-р (ІІ)/2023 (справа № 3-80/2022) № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19), не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, оскільки на час виникнення спірних правовідносин та прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Не може вважатись невиконаним, в розумінні положень п. 1 ч.5 ст. 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до суду, розгляду справи судом першої інстанції, п. 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09. 2019 року № 113-ІХ діяв в прийнятій редакції.

З огляду на відсутність ретроспективної дії Рішення Конституційного Суду України, яке, на думку заявника є підставою для перегляду за виключними обставинами рішення суду у справі № 280/1992/21 від 24.06.2021 року, та відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами цього рішення, так як оскаржене рішення суду першої інстанції не може вважатись невиконаним в розумінні положень п.1 ч.5 ст. 361 КАС України, оскільки не передбачає примусового його виконання.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовані.

Викладене свідчить, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду відсутні.

Клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі до вирішення у Конституційному Суді справи №386/2023 за заявою ОСОБА_2 щодо перевірки на відповідність Конституції України положень п.1 ч.5 ст.361 КАС України не підлягає задоволенню через відсутність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у зазначеній справі.

Керуючись ст. 361, 368, 369 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі № 280/1992/ 21 ( ВО/280/2/23) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набуває законної сили з дня прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий