Справа № 340/6640/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 340/6640/23
Суддя І інстанції Притула К.М.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області від 19.07.2023 року №46 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення 11.07.2023 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 19.07.2023 №46 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення - 11.07.2023 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована правомірністю відмови у призначенні позивачу дострокової пенсії, оскільки право на її призначення у відповідності до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачем не підтверджено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області також не погодилось із рішенням суду першої інстанції та оскаржило його в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просило його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області посилається на правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївський області від 19.07.2023 року №46 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії. Також посилається на те, що рішення про відмову було прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просила відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційних скарг та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 11.07.2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з заявою про призначення пенсії за віком як матері дитини-інваліда дитинства.

До вказаної заяви, ОСОБА_1 було подано наступні копії документів: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; заява про призначення пенсії; паспорт; копію медичного висновку 25 від 01.10.1992; свідоцтва про народження дитини; свідоцтва про смерть дитини та трудової книжки. В заяві про призначення пенсії позивач наполягала на прийняті документів, оскільки інших документів надати немає можливості, так як справа дитини перебуває на непідконтрольній території України в м. Свердловськ Луганської області.

Заява позивачки про призначення пенсії від 11.07.2023 року №7706 розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду в Миколаївській області винесено рішення про відмову в призначенні пенсії від 19.07.2023 №46, в зв`язку з відсутністю права на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку з відсутністю документів, підтверджуючих факт виховання до шестирічного віку дитини з інвалідністю.

Відповідно до рішення про відмову в призначенні пенсії від 19.07.2023 року №46 до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в свідоцтві про народження дитини відсутня відмітка про одержання паспорта та відсутні інші документи, що підтверджують факт догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку; не прийнято до уваги скановану копію медичного висновку №29 від 01.10.1992 про визнання дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особою з інвалідністю з дитинства з 01.10.1992 по 01.11.1994 (тобто до досягнення 5 років) не засвідчену в установленому порядку. Також відсутній медичний висновок про визнання дитини, особою з інвалідністю з дитинства після 01.11.1994 до досягнення шестирічного віку.

Позивач не погодившись з таким рішенням відповідача, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003р. №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV), право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу).

За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття особа з інвалідністю на момент виникнення спірних відносин установлювався статті 2 Закону України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, а також статті 1 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні. Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні дитина з інвалідністю - це особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Визначення терміну інвалід з дитинства не міститься ані в Законі України Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, ані в Законі України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

При цьому за змістом абзацу 2 пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Зі змісту пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-ІV вбачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Отже, для призначення пенсії на підставі Закону №1058-ІV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена частиною 6 статті 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Відповідно до частини 12 статті 7 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005р. за №1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020р. №25-1, яка чинна з 16.03.2021р., далі Порядок №22-1) в абзаці одинадцятому підпункту 5 пункту 2.1 установлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Пунктами 2.17, 2.18 Порядку №22-1 визначено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акту огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, апеляційний суд, як і суд першої інстанції дійшов висновку, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 330/2181/16-а, Верховним Судом в постанові від 19.10.2020 у справі № 510/475/17.

В свою чергу, в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі батько зазначено - « ОСОБА_3 », в графі мати « ОСОБА_1 ».

При народженні ОСОБА_2 , встановлено діагноз «Мікроцефалія», що підтверджується копією обмінної картки (відомості полового будинку, полового відділення лікарні про новонародженого), виданої Свердловською райооною лікарнею ОСОБА_1 .

Згідно з медичним висновком №29 від 01.10.1992 року (копія якого міститься в матеріалах справи), ОСОБА_2 встановлено захворювання «ДЦП.Мікроцефалія» та вказано, що вказане захворювання та патологічний стан дають право на отримання соціальної пенсії дітям-інвалідам у віці до 16 років.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у віці 13 років, причина смерті Спастична діплегія.

Враховуючи вказані документи, зокрема, медичний висновок №29 від 01.10.1992 року, яким фактично ОСОБА_2 визнано інвалідом з дитинства до досягнення шести років, а також наявність необхідного віку та стажу у ОСОБА_1 , колегія суддів робить висновок про наявність підстав для призначення їй дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення - 11.07.2023 року.

При цьому, посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в оскаржуваному рішенні на те, що наданий медичний висновок №29 від 01.10.1992 року не засвідчений в установленому порядку, колегія суддів не бере до уваги, оскільки жодних сумнів до змісту вказаної довідки пенсійний органом не зазначено, а факт її незасвідчення в установленому порядку є проявом надмірного формалізму, що не може бути визнано об`єктивною підставою для відмови особі в призначенні дострокової пенсії.

Окрім того, як вірно було встановлено судом першої інстанції, рішенням суду від 27.06.2023 у справі №340/3155/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії встановлено, що при народженні сину позивачки встановлено діагноз: «ДЦП мікроцефалія». В 1991 року син отримав статус інваліда дитинства. Позивач, як мати дитини інваліда, з 1991 року по 2003 /дату смерті/ отримувала соціальну допомогу на виховання дитини, інваліда дитинства.

Зазначені обставини також підтверджують право позивача на призначення їй дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з цим, суд першої інстанції, зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення - 11.07.2023 року, не врахував того, що рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії відносно позивача приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності, і саме воно досліджувало документи позивача і вирішувало питання щодо призначення дострокової пенсії за віком.

Відтак, за наслідками судового розгляду, обов`язок щодо призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення - 11.07.2023 року має бути покладений на Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року змінити частині визначення органу, на який покладено обов`язок призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виклавши абзац третій його резолютивної частини в наступній редакції.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення - 11.07.2023 року.

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

В повному обсязі постанова складена 20 лютого 2024 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова