Справа № 340/8329/23
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 340/8329/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року (суддя 1-ї інстанції Кармазина Т.М.) в адміністративній справі №340/8329/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 00 Головного управління ПФУ у Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії від 08.09.2023 року;

- зарахувати до страхового та пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи: з 13.07.1990 по 31.03.1991 роки; з 15.04.1991 по 30.11.1999 роки; з 01.07.2000 по 31.12.2000 роки; період роботи з 20.02.1989 по 12.07.1990 роки; період роботи згідно довідки б/н від 28.08.2022 на різних посадах з моменту подання заяви про призначення пенсії (01.09.2023 року).

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він 01.09.2023 звернувся до відповідача із заявою та відповідними документами на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 08.09.2023 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умов у зв`язку з не зарахуванням у страховий та пільговий стаж певних періодів його роботи. Позивач з таким рішенням відповідача щодо обрахунку його страхового стажу та не зарахування періодів його роботи на різних посадах до страхового та пільгового стажу не згоден, вважає його протиправним, оскільки основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Крім того, вважає, що несплата чи несвоєчасна сплата роботодавцем загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати його конституційне право на належне пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 08.09.2023 року №00.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.09.2023 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 13.07.1990 по 31.03.1991 роки; з 15.04.1991 по 30.11.1999 роки; з 01.07.2000 по 31.12.2000 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.07.1984, й прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки записи в трудову книжку занесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Крім того, факт роботи та сплати страхових внесків за позивача в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 15.04.2000 по 15.07.2005 відсутні. Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано його клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та пропозиції позивачу визначитися з відповідачем по справі, оскільки останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах. (а.с.48зв.-49)

Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 08.09.2023 №00. (а.с.35зв.-36)

Вказане рішення мотивовано тим, що за результатом розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки записи в трудову книжку занесено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: - з 13.07.1990 по 31.03.1991, оскільки особа прийнята на роботу на підставі трудового договору від 18.07.1990, звільнена - згідно заяви від 30.03.1991; - з 15.04.1991 по 30.11.1999, оскільки підставою для звільнення є заява від 30.11.1999. Для зарахування періодів роботи до страхового стажу необхідно надати уточнюючі довідки за місцем роботи (архівною установою) на підставі первинних документів (із зазначенням реорганізації в разі необхідності). Крім того, до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2000, оскільки в реєстрі застрахованої особи Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про нараховані та сплачені страхові внески.

Страховий стаж позивача становить 26 р. 06 м. 10 дн. Пільговий стаж особи по Списку №2 становить 13 р. 02 м. 12 дн.

До пільгового стажу не зараховано: - період роботи з 20.02.1989 по 12.07.1990 згідно довідки № 7/112 від 28.01.2021, оскільки довідка придатна для сприйняття змісту частково; - період роботи згідно довідки без № від 28.08.2022, оскільки має місце розбіжність між датою видачі довідки та датою звільнення.

Право на призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України заявник не має в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача щодо не зарахування певних періодів до загального та пільгового страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії безпідставно не враховано до страхового стажу (трудового стажу) ОСОБА_2 періоди роботи з 13.07.1990 по 31.03.1991, з 15.04.1991 по 30.11.1999, з 01.07.2000 по 31.12.2000. Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем правомірно не зараховано до пільгового стажу позивача період його роботи з 20.02.1989 по 12.07.1990 згідно довідки б/н від 28.08.2022, оскільки між вказаною довідкою та записами, які містяться у трудовій книжці містяться розбіжності, у даті по яку працював позивач у ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод».

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.

Зміст наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, за відсутності у трудовій книжці відомостей про характер виконуваної особою роботи, особливо, що стосується тих осіб, пенсія яким призначається на пільгових умова, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Дослідивши записи у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 24.07.1984 судом встановлено, що у спірні періоди позивач працював на наступних посадах та у таких підприємствах:

- запис №12 20.02.1989 прийнятий в ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод» електрозварювальником ручної та полуавтоматичної сварки 3-го розряду;

- запис №13 звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП;

- запис №14 - 13.07.1990 прийнятий до будівельного кооперативу «Базис» робочим ремонтно-будівельної бригади за трудовим договором від 18.06.1990;

- запис №15 - 31.03.1991 звільнений за ст.38 КЗпП за власним бажанням, заява від 30.03.1991;

- запис №16 - 15.04.1991 прийнятий в ТОВ «Нестор» електрозварювальником 4-го розряду, наказ №16 від 15.04.1991;

- запис №17 - 30.11.1999 звільнений за власним бажанням, заява від 30.11.1999;

- запис №18 08.12.1999 прийнятий в тролейбусне депо КП «КТТУ» електрозварювальником 4-го розряду;

- запис №20 27.06.2001 переведений в тролейбусне депо КП «КТТУ» електрозварювальником 5-го розряду;

- запис №21 звільнений за власним бажанням ст.38 КЗпП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періодів його трудової діяльності з 13.07.1990 по 31.03.1991 та з 15.04.1991 по 30.11.1999 виключно через порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників є протиправним.

Так, на момент заповнення трудової книжки позивача була чинна Інструкція «Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях», що затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Пунктом п. 2.3. розділу 2 Інструкції №162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні повністю відповідати тесту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 18 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки», за змістом пункту 4 якої відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто таким працівником. Обов`язок ведення трудових книжок (заповнення, внесення відповідних записів та засвідчення з проставленням печатки підприємства або відділу кадрів, внесення виправлень та/або змін до записів) законодавцем покладено на адміністрацію підприємств (власника або уповноважений ним орган). Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.

Також суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи з 01.07.2000 по 31.12.2000 до страхового стажу через відсутність в реєстрі застрахованої особи Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про нараховані та сплачені страхові внески у спірний період, оскільки обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на роботодавця-страхувальника.

Питання щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи через несплату роботодавцем страхових внесків до Пенсійного фонду України неодноразово було предметом розгляду у Верховному Суді.

У постановах від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а та від 06.07.2020 у справі № 242/2179/17, від 17.11.2021 у справі №242/5635/16-а Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Також колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач правомірно не зарахував до пільгового стажу позивача період його роботи з 20.02.1989 по 12.07.1990 згідно довідки б/н від 28.08.2022, оскільки між вказаною довідкою та записами, які містяться у трудовій книжці дійсно містяться розбіжності, у даті по яку працював позивач у ПрАТ «Новокраматорський машинобудівний завод», а саме: по 28.08.2022 (дата, якою видана довідка), чи як вказано у трудовій книжці 24.06.2021.

Підсумовуючи встановлене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 01.09.2023, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 13.07.1990 по 31.03.1991, з 15.04.1991 по 30.11.1999, з 01.07.2000 по 31.12.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.07.1984.

З приводу доводів скаржника про не розгляд судом першої інстанції його клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та пропозиції позивачу визначитися з відповідачем по справі, колегія суддів зазначає, що останні на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судового збору не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року в адміністративній справі №340/8329/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак