Справа № 686/18212/23
Суддя: Чевилюк З. А.
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/60/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Чевилюк З.А.

за участі секретаря Перун А.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представників позивача Ксьондзик Ю.Ю., Ксьондзик Г.В.

представника відповідача Ткачук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому адміністративну справу №686/18212/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування постанови та рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду в липні 2023 року з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області та просила визнати протиправною і скасувати постанову ПН МХМ №000781 від 11.02.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП; визнати протиправним і скасувати рішення від 11.02.2022 року про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства-республіки білорусь.

16.12.2021 року ОСОБА_1 , громадянка республіки білорусь, останнє прибула на територію України з метою створення сім`ї. Перед тим, позивач приїжджала до України 24.06.2021 року і перебувала на території України до 14.09.2021 року.

11.02.2022 року ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що в найближчий час спливає дозволений законодавством строк перебування її на території України, звернулась до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області для продовження строку перебування на території України.

Проте, Управління в день звернення ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МХМ №000781від 11.02.2022 року, проведено розгляд справи 11.02.2022 року та винесено постанову ПН МХМ №000781.

В подальшому 11.02.2022 року відповідачем було прийнято рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни та зобов`язано покинути територію України до 25.02.2022 року. Жодних примірників документів позивачу надано не було.

Позивач, не розуміючи обставин справи, у зв`язку із незнанням української мови, хвилюючись про можливість її подальшого законного перебування на території України, прийняла рішення про сплату штрафу в розмірі 1700 грн. та придбала квиток для виїзду за маршрутом Київ Мінськ на 24.02.2022 року,20.00 год. Проте у зв`язку з повномасштабними воєнними діями, позивачка не змогла покинути Україну у визначений час.

Після початку війни, Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області тимчасово припинило свою роботу. Дізнавшись про поновлення робот Управління, остання звернулась з заявою для продовження строку перебування на території України. Однак, працівниками Управління усно було відмовлено позивачу у прийомі документів, оскільки вона є громадянкою республіки білорусь.

Протокол та додані до нього матеріали не містять інформації про суть правопорушення, не зазначають в який спосіб ОСОБА_1 ухилялась від виїзду за кордон, немає посилання на нормативно-правовий акт, який своїми діями порушила позивач. В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 порушила ч.1,3 ст.3 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.2 Поряду продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютогоо 2012 року №150, згідно якого позивач перебувала на території України у встановлений законом термін.

Щодо Рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни від 11.02.2022 року,відповідач, посилаючись на Порядок, затверджений Постановою КМУ №150 від 15.02.2012 року, зазначив, що позивач має право перебувати на території України 180 днів протягом 365 днів і що остання на день контролю перебуває понад встановлений термін, чим порушила законодавство.

В той же час перебування на території України 180 днів протягом 365 днів урегульовано Постановою КМУ від 23 грудня 2020 року №1302, про яку немає згадки ні впротоколі, ні в оскаржуваних документах. Про цю постанову йдеться в преамбулі до Постанови КМУ №150 від 15.02.2012 року, але з обмеженням в часі застосування до 31 грудня 2021 року для громадян республіки білорусь.

Будь-якого ухилення від повернення закордон позивачем не здійснювалось. Оскаржувані документи оформлено відповідачем після особистого звернення останньої до відповідача з метою врегулювання питання законності перебування ОСОБА_1 на території України. Оскаржувана постанова та рішення складено з порушенням вимог порядку та не враховано особу позивача. Позивачу не пропонувались послуги перекладача та адвоката; не роз`яснено права та обов`язки.

Неможливість досудового врегулювання спору зумовило звернення позивача до суду та клопотала про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою від 14.07.2023 року позов залишено без руху у зв`язку із виявленими недоліками. 24 липня 2023 року внаслідок усунення виявлених недоліків позивачем, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду по суті.

6.10. 2023 року позов залишено без розгляду, у зв`язку із заявою відповідача про залишення позову без розгляду внаслідок порушення строків звернення.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2023 року ухвалу від 6.10.2023 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 30 січня 2024 року після повернення справи з апеляційної інстанції справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 23 лютого 2024 року поновлено пропущений позивачем строк звернення до суду, керуючись стаття 6 параграфу 1 Конвенції з метою забезпечення гарантії справедливого судочинства, доступу до суду.

Представники позивача в судовому засідання підтримали позов та наполягали на його задоволені. Вказали, що на день звернення в Управління ОСОБА_1 перебувала на території України в межах встановленого законом строку, звернулась на 88 день перебування на території України для врегулювання законності перебування. Права та обов`язки їй не були роз`яснені, послуги перекладача та адвоката не були забезпечені. Звернули уваги на той факт, що попередній раз при винесені рішення відповідачем 09.09.2021 року щодо повернення ОСОБА_1 на батьківщину, міграційною службою було здійснено відповідну відмітку в паспорті, а цього разу не вчинено належних дій. Позивач підтвердила, що їй невідомо про порушені кримінальні справи відносно неї в білорусії. Вона мала намір залишитись в Україні з метою створення сім`ї. Враховуючи війну росії з Україною, роль її країни в цьому, її політичні погляди, немає бажання повертатись додому. Представник відповідача подала письмовий відзив, надала пояснення по справі, вказавши, що позивач незаконно перебувала на території України, перевищивши встановлений законом термін перебування; позивачпідтвердила підписом в оскаржуваних документах розуміння української мови, усвідомлювала значення своїх дій, про що свідчать наступні дії в тому числі-придбання квитка в білорусію, сплата штрафу; раніше за рішенням міграційної служби поверталась на батьківщину; клопотання про адвоката не заявляла. Просили відмовити у задоволені позову.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.33 Конституції України кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Ст.26 Конституції України передбачає, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Разом з тим, ч. 1 ст.203 КУпАП передбачає відповідальність за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду та виїзду з України визначені Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч.1,3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території , затвердженого Постановою КМУ №150 від 15.02.2020 року,в редакції чинній на дату розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо позивача, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на іі території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначений міжнародними договорами України. Преамбула даного Порядку містить норму, яка визначає, що до 31.12.2021 року до громадян Республіки Білорусь не застосовуються обмеження щодо строків тимчасового перебування, установлені підпунктом 2 пункту 2 Порядку затвердженого цією Постановою, згідно Постанови КМ №1302 від 23.12.2020 року.

В свою чергу Постанова КМУ №1302 від 23.12.2020 року Деякі питання перебування в Україні громадян Республіки Білорусь, в редакції чинній на дату прийняття документів міграційною службою стосовно ОСОБА_2 , містить норму, яка визначає, що громадяни Республіки Білорусь, які прибули в Україну на законній підставі у період з 24 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р., можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 180 днів протягом 365 днів. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

11.02.2022 року щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МХМ №000781від 11.02.2022 року, проведено розгляд справи 11.02.2022 року та винесено постанову ПН МХМ №000781 відповідачем по справі. В подальшому 11.02.2022 року відповідачем було прийнято рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни та зобов`язано покинути територію України до 25.02.2022 року.

В оскаржуваній постанові зазначено, що під час прийому громадян було виявлено громадянку Респібліки ОСОБА_3 2000 р.н., яка порушила правила перебування іноземців на території України, а саме ухилилась від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування, що є порушенням ч.1,3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.2 Поряду продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.203 КУпАП.

В Рішенні про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни від 11.02.2022 року,відповідач, посилаючись на Порядок, затверджений Постановою КМУ №150 від 15.02.2012 року, зазначив, що позивач має право перебувати на території України 180 днів протягом 365 днів і що остання на день контролю перебуває понад встановлений термін, чим порушила законодавство.

В той же день позивач сплатила визначений штраф в розмірі 1700 грн. та придбала квиток для виїзду за маршрутом Київ Мінськ на 24.02.2022 року,20.00 год. Проте у зв`язку з повномасштабними воєнними діями, відповідно до пояснень представників та позивача, остання не змогла покинути Україну у визначений час.

Відповідно до паспортного документа позивача ОСОБА_1 є громадянкою Республіки Білорусь ,перетнула кордон України 16.12.2020 року, відповідно виїхала з України 15.05.2021 року; перетнула кордон України 24.06.2021 року, відповідно виїхала 14.09.2021 року;перетнула кордон останній раз 16.12.2021 року та залишилась в України.

По позивачу приймалось рішення про примусове повернення 09 вересня 2021 року міграційною службою, що підтверджується відміткою в паспортному документі.

Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ст.3 покладає обов`язок на іноземців неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Постанова КМУ №1302 від 23.12.2020 року Деякі питання перебування в Україні громадян Республіки Білорусь містить норму, яка визначає, що громадяни Республіки Білорусь, які прибули в Україну на законній підставі у період з 24 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р., можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 180 днів протягом 365 днів. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Загальний строк перебування позивача в України за вказаний період становив 234 дні,враховуючи дату контроля 11 лютого 2022 року та дозволений термін перебування в рамках визначених законодавством 365 днів, беручи до уваги розрахункову дату 12 лютого 2021 року.

Позивач фактично без належних на те законних підстав протягом тривалого часу перебуває на території України. Доказів, які б підтверджували обставини, настання яких передбачає застосування положень частини першої статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» позивачем не надано. Також, відсутні підстави стверджувати, що позивач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Порушення порядку та процедури оголошення іноземцю рішення про примусове повернення за межі України в присутності перекладача та законного представника може свідчити лише про порушення права іноземця на ознайомлення з зазначеним рішенням, можливість його належного та своєчасного оскарження та реалізацію інших прав, натомість, жодним чином не може свідчити про протиправність та невідповідність вимогам чинного законодавства безпосередньо самого рішення про примусове повернення з України громадянина.

Своїм підписом в оскаржуваних документах та наступними діями ОСОБА_1 підтвердила усвідомлення значення їх змісту. В оскаржуваному рішенні міститься відмітка про його отримання ОСОБА_1 .

Посилання позивача про не роз`яснення їй прав, швидкий розгляд справи про адміністративне правопорушення, суд оцінює як спосіб уникнення відповідальності за вчинені дії, що не спростовує її вину.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову у суду відсутні. Законність та правомірність оскаржуваної постанови та рішення не спростована в установленому порядку.

На підставі наведеного та керуючись ст. 129 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6, 30, 72-77, 139, 241, 246, 255, 288, 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправною і скасування постанову ПН МХМ №000781 від 11.02.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП; визнання протиправним і скасування рішення від 11.02.2022 року про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства-республіки білорусь.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: З.А.Чевилюк