Справа № 320/3020/23
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року № 320/3020/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України (далі по тексту також відповідач, ДП «Центр пробації»), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України від 17.08.2022 №346/к в частині призупинення дії трудового договору з працівником філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області на час дії воєнного стану по Бердянському районному відділу із підполковником внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-100561), начальником, з 16.08.2022;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити колишньому начальнику Бердянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України в Запорізькій області підполковнику внутрішньої служби Приварнікову В.О. передбачене згідно постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та наказу МЮУ від 28.03.2018 №925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної виконавчої служби України» грошове забезпечення за період дії наказу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України від 17.08.2022 №346/к (з 16.08.2022 по 25.11.2022) у розмірі 43174,05 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що з 01.07.2018 по 25.11.2022 він проходив службу на посаді начальника Бердянського міського відділу філії ДУ «Центр пробації» у Запорізькій області, а наказом від 25.11.2018 звільнений зі служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Позивач стверджує про відсутність у відповідача правових підстав для винесення спірного наказу з огляду на те, що позивач не є держслужбовцем, між ним та відповідачем не укладався трудовий договір, а тому на спірні відносини не розповсюджуються положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та Кодексу законів про працю України. Як наслідок, у відповідача були відсутні підстави для зупинення виплати позивачу грошового забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що в межах спірних відносин застосовними є положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки служба у Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, а час проходження служби зараховується до стажу державної служби. В свою чергу, особливості проходження державної служби у період дії воєнного стану відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» врегульовані саме Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»

Відповідач пояснив, що спірний наказ видано у зв`язку з надходженням на адресу ДУ «Центр пробації» службової записки від начальника філії ДУ «Центр пробації» у Запорізькій області щодо розгляду питання призупинення трудового договору на час дії воєнного стану з працівниками, які у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебувають на тимчасово окупованих територіях, що виключає можливість надання та виконання роботи. Оскільки позивач на дату видачі спірного наказу перебував на тимчасово окупованій території, він не міг виконувати свої службові (посадові) обов`язки.

Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив, поданій до суду, позивач повторно стверджує, що він не є державним службовцем, а тому на нього не розповсюджується дія положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та Кодексу законів про працю України.

Позивач стверджує, що порядок та умови проходження ним служби врегульовані законами України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та «Про Національну поліцію», якими не передбачено проходження служби в період призупинення трудових відносин.

Також позивач повторно наголошує на відсутності укладеного між ним та відповідачем трудового договору, що виключає можливість його призупинення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 залишено без задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

Відповідно до наказу ДУ «Центр пробації» від 26.06.2018 №63/К позивача призначено на посаду начальника відділу по філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області по Бердянському міськрайонному відділу з 01.07.2018.

Наказом ДУ «Центр пробації» від 20.05.2022 №152/к оголошено простій персоналу підрозділів і визнання його таким, що виник не з їх вини та зумовлений загрозою життю у здоров`ю по філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області по Бердянському районному відділі позивачу з 20.05.2022.

Наказом ДУ «Центр пробації» від 22.06.2022 №422/В позивачу надано частину основного оплачуваної відпустки за 2022 рік з 11 по 29 липня 2022 року.

Наказом ДУ «Центр пробації» від 25.07.2022 №304/К оголошено простій персоналу підрозділів і визнання його таким, що виник не з їх вини та зумовлений загрозою життю у здоров`ю по філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області по Бердянському районному відділі позивачу з 30.07.2022.

Наказом ДУ «Центр пробації» від 17.08.2022 №346/К призупинено дію трудового договору з працівником філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області на час дії воєнного стану по Бердянському районному відділу з підполковником внутрішньої служби Приварніковим В.О., начальником, з 16.08.2022 відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Наказом ДУ «Центр пробації» від 22.11.2022 №627/к позивача звільнено за пунктом 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом ДУ «Центр пробації» від 06.12.2022 №684/К внесено зміни до абзацу 7 наказу від 22.11.2022 №627/К щодо звільнення позивача.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем наказу про призупинення дії трудового договору, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Центр пробації, у філії якого позивач проходив службу з 26.06.2018 відповідно до наказу №63/к, утворений згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2017 №655-р «Про утворення державної установи «Центр пробації» та наказу Міністерства юстиції України від 28.12.2017 №4322/5 «Про утворення Державної установи «Центр пробації».

Наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 №4242/5 затверджено Положення про Державну установу «Центр пробації», відповідно до пункту 1 якого Державна установа «Центр пробації» є неприбутковою державною установою, що створена для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України з питань пробації і безпосереднього спрямування та координації діяльності уповноважених органів з питань пробації, що належить до сфери управління Мінюсту.

Пунктом 7 означеного Положення визначено, що до складу Центру пробації входять працівники, які працюють за трудовим договором, та особи начальницького складу, що були переведені з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Трудові, соціально-економічні відносини та узгодження інтересів працівників Центру пробації регулюється колективним договором з урахуванням вимог чинного законодавства (пункт 13 Положення).

Відповідно до статті 3 Закону України від 05.02.2015 № 160-VIII «Про пробацію» (далі Закон № 160) правову основу пробації та діяльності органу пробації становлять Конституція України, Кримінальний, Кримінальний процесуальний, Кримінально-виконавчий кодекси України, цей Закон та інші закони України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону №160 визначено, що орган пробації - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері пробації.

Права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та цим Законом (частина перша статті 19 Закону №160).

Відповідно до частин першої, другої та восьмої статті 14 Закону України від 23.06.2005 № 2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» (далі Закон №2713) до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

З наведених положень законодавства слідує, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, а трудові відносини з її працівниками врегульовані законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами), що прямо передбачено Законом №2713.

Положеннями статті 21 КЗпП визначено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до положень статті 24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, трудовий договір може бути оформленим, зокрема, відповідним наказом роботодавця.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначає Закон України від 15.03.2022 № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі Закон № 2136).

Суд вважає застосовними до спірних відносин положення Закону №2136 як такого, що поширюється, зокрема на осіб, які проходять державну службу без конкретизації її видів та без зазначення виключень, як то державна служба особливого характеру, яку проходив позивач на момент виникнення спірних відносин.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання позивача на лист Міністерства юстиції України від 17.11.2022 №108822/124583, в якому зазначено, що особи рядового і начальницького складу не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу з огляду на те, що такий лист носить виключно рекомендаційний/ інформаційний характер, не є частиною законодавства України та не є обов`язковим для виконання / застосування.

Відповідно до частини третьої статті 1 Закону №2136 у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно статті 13 Закону №2136 призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору не може бути прихованим покаранням і не застосовується до керівників та заступників керівників державних органів, а також посадових осіб місцевого самоврядування, які обіймають виборні посади.

Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору.

Наказ (розпорядження) про призупинення дії трудового договору, укладеного з посадовими особами державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавець подає для погодження до військової адміністрації, яка здійснює свої повноваження на відповідній території (військові адміністрації населених пунктів та районні військові адміністрації, а за їх відсутності - обласні).

У разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису.

Приписи у разі оскарження наказу (розпорядження) про призупинення дії трудового договору, укладеного з посадовими особами, зазначеними в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути внесені роботодавцеві за погодженням з військовою адміністрацією.

Припис центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу може бути оскаржений роботодавцем протягом 10 календарних днів у судовому порядку.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Суд зазначає, що зміст статті 13 Закону №2136 визначає врегулювання трудових правовідносин за виключних обставин у період дії воєнного стану.

При цьому, жодних заборон щодо можливості поновлення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану Закон №2136 не містить, тобто відповідач при можливості міг відновити дію трудового договору та повідомити відповідного працівника про необхідність стати до роботи.

Водночас, передумовою для призупинення дії трудового договору можливе за умови настання таких обставин як абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив встановлення як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником, що має відбуватись саме у зв`язку із збройною агресією проти України.

Тобто, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Матеріалами справи підтверджено, що директору ДУ «Центр пробації» від Філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області від 15.08.2022 №851/22-22 з проханням розглянути питання призупинення трудового договору на час дії воєнного стану з працівниками, які у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебувають на тимчасово окупованих територіях, що виключає можливість надання та виконання роботи, зокрема з позивачем з 15.08.2022.

Наказом ДУ «Центр пробації» від 17.08.2022 №346/К призупинено дію трудового договору з працівником філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області на час дії воєнного стану по Бердянському районному відділу з підполковником внутрішньої служби Приварніковим В.О., начальником, з 16.08.2022 відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що «включає» можливість надання та виконання роботи.

На переконання суду у спірному наказі відповідачем допущено технічну описку у слові «включає», оскільки як з тексту службової записки, так і з пояснень сторін вбачається, що вірним у контексті означеної для призупинення дії трудового договору підстави є слово «виключає» можливість надання та виконання роботи.

З офіційного веб-сайту відповідача за посиланням https://www.probation.gov.ua/?page_id=1733 вбачається, що місцезнаходженням Бердянського районного відділу Філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області є 71108, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Софіївська, буд. 34.

Місто Бердянськ з 27.02.2022 включене до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309.

Отже, відповідач як державний орган України не має можливості здійснювати свою діяльність за юридичною адресою, як і позивач, перебуваючи на тимчасово окупованій території, не має можливості здійснювати покладені на нього обов`язки за місцем роботи.

Як вбачається з тесту службової записки, неможливість надання відповідачем та виконання позивачем роботи обумовлене перебуванням його на тимчасово окупованій території.

При цьому суд звертає увагу на те, що вимоги позивача у цій справі фактично мотивовані лише його незгодою з можливістю застосування до спірних правовідносин положень Закону №2136, що, як було вказано вище, спростовано судом.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 затверджено прецедентний висновок, за яким визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При цьому, жодних доводів на підтвердження можливості виконання позивачем покладених на нього обов`язків матеріали справи не містять, жодних пояснень з цього приводу позивачем не надано.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідає вимогам статті 13 Закону №2136 та об`єктивним фактичним реаліям, в яких позивач та відповідач опинилися внаслідок збройної російської агресії, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Як наслідок, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та позивачу передбачене згідно постанови №704 та наказу МЮУ від 28.03.2018 №925/5 грошове забезпечення за період дії спірного наказу від 17.08.2022 №346/к (з 16.08.2022 по 25.11.2022) у розмірі 43174,05 грн.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.