Справа № 580/142/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 580/142/23

адміністративне провадження № К/990/32674/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В. Е.,

суддів: Білак М.В., Губської О.А.

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року (головуючий суддя - Мельничук В.П., судді: Василенко Я.М., Оксененко О.М.)

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Уманського міськрайонного суду Черкаської області (далі - відповідач), в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження №15 від 22 грудня 2022 року;

- визнати протиправними дії Уманського міськрайонного суду Черкаської області щодо видачі розпорядження №15 від 22 грудня 2022 року про передачу цивільної справи №705/4761/22 до Христинівського районного суду Черкаської області неповноважною особою;

- зобов`язати Уманський міськрайонний суд Черкаської області організувати роботу суду для забезпечення передачі справи №705/4761/22 повноважною особою.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 22 грудня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в особі в.о. голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області Л. Горячківської видав розпорядження №15 від 22 грудня 2022 року про направлення матеріалів цивільної справи №705/4761/22 для розгляду до Христинівського районного суду Черкаської області.

Натомість в.о. голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області Л. Горячківська, яка видала оскаржуване розпорядження про передачу справи до Христинівського районного суду Черкаської області, відсторонена від здійснення правосуддя згідно рішення Вищої Ради правосуддя від 24 січня 2017 року №17/0/15-17, що виключає здійснення процесуальної діяльності.

Вказана обставина свідчить про видачу розпорядження неповноважною особою, чим порушено порядок передачі справи до іншого суду.

Ураховуючи викладене, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 січня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 січня 2023 року та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії повернуто особі, яка її подала.

Постановою Верховного Суду від 03 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 січня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського міськрайонного суду Черкаської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - повернуто особі, яка її подала.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" період, для обчислення розміру доходів для вирішення питання про звільнення особи від сплати судового збору вказано саме попередній календарний рік.

Разом з тим, додана ОСОБА_1 до апеляційної скарги довідка Головного управління ДПС у Черкаській області, Уманської державної податкової інспекції (м. Умань) від 02 січня 2023 року, яка містить відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з першого кварталу 2022 року по четвертий квартал 2022 року, де відображені доходи з січня 2022 року по червень 2022 року включно, а також додана до заяви про усунення недоліків довідка Уманського міського центру зайнятості від 21 грудня 2022 року, яка містить інформацію про дохід за період з 25 серпня 2022 року по 30 листопада 2022 року, не містять відомості про доходи за липень 2022 року та грудень 2022 року, тобто відсутні відомості щодо річного доходу позивачки за попередній календарний рік, а саме 2022 рік.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу

28 вересня 2023 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій позивачка просить скасувати ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження ухвали про повернення апеляційної скарги, зазначеної у частині третій статті 328 КАС України, та посилання скаржника у касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Позивачка зауважує, що, враховуючи її майновий стан, на останню розповсюджуються положення пункту першого частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», а тому клопотання про звільнення позивачки від сплати судового збору підлягає задоволенню.

Окрім того, ухвалами Верховного Суду у справах №580/142/23 та №580/5209/22 ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.

Правом подати відзив на касаційну скаргу в порядку статті 338 КАС України відповідач не скористався, що відповідно до вказаної статті не перешкоджає перегляду рішень судів попередніх інстанцій за наявними в справі матеріалами.

Рух касаційної скарги

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі частини третьої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

26 жовтня 2023 року адміністративна справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою від 22 лютого 2024 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено касаційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

Нормативне регулювання та висновки Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, в межах касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку дотриманню норм процесуального права у спірних правовідносинах, Верховний Суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 300 КАС України за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи відмови у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі.

За приписами пункту 1 частини п`ятої статті 296 указаного Кодексу до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

За правилами частини другої статті 298 зазначеного Кодексу до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України обумовлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, матеріали справи та мотиви, покладені в основу оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить із такого.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства та гарантується приписами пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України. Проте, дане право підлягає реалізації з дотриманням вимог процесуального законодавства, що виражається в дотриманні форми та змісту апеляційної скарги, термінів її подачі, а також обов`язковому переліку матеріалів, що повинні бути додані до неї, зокрема і документу про сплату судового збору.

У цій справі підставою для повернення апеляційної скарги слугувало те, що позивачка не виконала вимоги ухвали суду апеляційної інстанції про усунення недоліків апеляційної скарги. Ці недоліки полягали в тому, що позивачка не сплатила судовий збір при зверненні з апеляційною скаргою, у зв`язку з чим її апеляційну скаргу залишено без руху.

Водночас, як свідчать матеріали справи, апелянтом (позивачкою) на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року була надіслана заява про усунення недоліків, де зазначено, що додана до апеляційної скарги довідка про доходи від 02 січня 2023 року сформована з 1-го по 4-й квартал 2022 року - тобто за повний попередній календарний рік, в якій до червня 2022 року виплачувалась субсидія для оплати житлово-комунальних послуг.

Також зазначено, що з 04 серпня 2019 року по даний час позивачка перебуває на обліку в Уманському міському центрі зайнятості, як безробітна, та з 25 грудня 2019 року по даний час їй припинена виплата допомоги по безробіттю, на підтвердження чого до заяви додано копію записів з трудової книжки та довідку від 21 грудня 2022 року.

Окрім того, позивачка звернула увагу на те, що рішеннями Верховного Суду її було неодноразово звільнено від сплати судового збору.

Позивачка наполягає на застосуванні до спірних правовідносин частини 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір», оскільки наявні підстави, встановлені пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», а відтак вважає, що вона повинна бути саме звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Надаючи оцінку висновкам суду апеляційної інстанції та доводам скаржника щодо звільнення від сплати судового збору, Верховний Суд зазначає про таке.

За правилами статті 132 КАС України судовий збір належить до судових витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, які несуть сторони в судах усіх рівнів.

При цьому процесуальна норма частини 2 статті 132 КАС України є бланкетною та в частині визначення розміру судового збору, порядку його сплати, повернення і звільнення від сплати відсилає до Закону України «Про судовий збір».

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати, а отже, саме правові приписи, закріплені в наведеному Законі, підлягають застосуванню під час вирішення питання щодо звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене Законом України "Про судовий збір" (стаття 2 цього Закону).

Стаття 8 Закону України «Про судовий збір» врегульовує питання щодо відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати

Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача-фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З наведеного слідує, що у кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Водночас за змістом пункту 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" документи про майновий стан мають містить інформацію на підставі якої суд може встановити відсоткове співвідношення розміру судового збору до річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Своєю чергою матеріалами справи підтверджено, що позивачка, на виконання вимог статті 8 Закону № 3674-VI, надала суду апеляційної інстанції відомості, які свідчать що розмір судового збору не тільки перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік, а взагалі фактично свідчать про відсутність виплачених доходів за календарний рік, який передував зверненню позивача із цим позовом.

Крім цього, Суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки особа, перебуваючи в скрутному матеріальному стані, за відсутності доходів за попередні календарні роки, які передували зверненню до суду і не маючи можливості навіть судового розгляду справи по суті і не в змозі в подальшому оскаржити це рішення в апеляційному порядку, одночасно вказуючи про те, що сума судового збору є для неї непід`ємною, маючи довідку про відсутність сум виплачених доходів та утриманих податків за попередній рік, сподівається на повну, обґрунтовану оцінку судом апеляційної інстанції повідомлених нею підстав неможливості сплатити судовий збір і наданих підтверджуючих доказів, які передчасно оцінені судом апеляційної інстанції, як такі, що не можуть беззаперечно свідчити про відсутність коштів на сплату судового збору.

Отже, повернення апеляційної скарги без належного дослідження реальної спроможності заявника сплатити судовий збір та без зазначення мотивів достатності/недостатності, належності/неналежності доказів, наданих заявником на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану, фактично свідчить про позбавлення заявника доступу до правосуддя.

За таких обставин, повертаючи апеляційну скаргу позивачки на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 січня 2023 року, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права скаржника на судовий захист.

Колегія суддів уважає, що, вирішуючи питання про звільнення позивача від сплати судового збору, необхідно врахувати, що ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Відповідно до частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Оскільки оскаржувана ухвала суду апеляційної про повернення апеляційної скарги перешкоджає позивачу у реалізації конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення, судова колегія дійшла висновку про необхідність її скасування та направлення справи до апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження у справі.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді М.В. Білак

О.А. Губська