Справа № 460/684/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2024 року м. Рівне №460/684/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Сарненського районного центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Сарненського районного центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач 1), Рівненського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач 2), в якому просить суд: 1) визнати протиправною відмову Сарненського районного територіального центру комплектування та соціальної політики від 17 січня 2024 року вих. № 513 щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації; 2) зобов`язати Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки погодити, а Сарненський районний центр комплектування прийняти рішення (видати наказ) про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII у зв`язку перебуванням на утриманні позивача трьох дітей віком до 18 років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач маючи на утримання трьох малолітніх дітей віком до 3-х років, звернувся до відповідача 1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Однак, відповідач 1 не врахував всі документи, подані позивачем та безпідставно відмовив у наданні відстрочки у зв`язку із не підтвердженням факту утримання дитини дружини від першого шлюбу. З таких підстав, вважає, що відповідач діяв протиправно, всупереч діючому законодавству, а тому просив позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 подав відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог. Свої заперечення аргументує тим, що ним не відмовлялося у наданні відстрочки, а лише роз`яснено умови та рекомендовано надати конкретний законодавчо встановлений документ, який надає право на відстрочку. Крім того, зауважує, що позивач не працює, доходу немає, отже не може утримувати нерідного сина. Також звертає увагу на те, що у малолітнього ОСОБА_2 є рідний батько та мати, які і зобов`язані його утримувати. З урахування наведеного відповідач 1 просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач 2 відзив на позов не подав.

Позивач подав відповідь на відзив відповідача 1 в якій відхиляє доводи відзиву з підстав, тотожних змісту позовної заяви.

Позовна заява надійшла до суду 19.01.2024.

22.01.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 04.11.2019 уклав шлюб із ОСОБА_3 (свідоцтво про шлюб від 04.11.2019 серії НОМЕР_1 , актовий запис № 4).

В шлюбі 13.05.2020 народилося двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Також дружина позивача має сина від першого шлюбу - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно свідоцтва про народження від 09.05.2023 серії НОМЕР_2 , батьком дитини вказаний ОСОБА_6 , мати ОСОБА_7 .

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 виданим Сарненською районною державною адміністрацією Рівненської області, ОСОБА_1 є багатодітним батьком.

Актом обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_1 не працює, доходу не має. Разом з ним проживають та зареєстровані дружина ОСОБА_8 , син дружини ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_4 , теща ОСОБА_9 .

Згідно довідки виконавчого комітету Сарненської міської ради Рівненської області № 13/10-118 від 15.01.2023, ОСОБА_1 має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

11.01.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абз.4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII, до якої долучив документи на підтвердження утримання трьох дітей віком до 3-х років.

17.01.2023 відповідач 1 листом № 513 повідомив позивача про те, що ним не підтверджений факт утримання нерідної дитини ОСОБА_2 , 2016 р. н., рідний батько якого не є таким, що позбавлений батьківських прав чи померлим. Для встановлення вказаного юридичного факту утримання нерідної дитини, слід надати рішення суду. Виходячи з вищенаведеного, на підставі наданих документів відповідачем 1 повідомлено, що станом на 17.01.2024 у позивача немає права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Позивач, не погодившись з вказаними діями відповідача та звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Як наведено вище по тексту, спірні правовідносини виникли у зв`язку із оскарженням дій відповідача, що виразились у повідомленні позивачу листом від 17.01.2024 року за № 513 про відсутність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Підставою для повідомлення про відсутність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відповідач зазначив, що позивачем не підтверджений факт утримання нерідної дитини ОСОБА_2 , 2016 р. н., рідний батько якого не є таким, що позбавлений батьківських прав чи померлим. Для встановлення вказаного юридичного факту утримання нерідної дитини, слід надати рішення суду.

Таким чином, визначальним для вирішення цього публічно-правового спору є перебування на утриманні позивача нерідної дитини ОСОБА_2 , 2016 р. н.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 268 СК України).

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд зазначає, що позивач, перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_8 , має право на участь у вихованні її дитини - ОСОБА_2 , оскільки, як встановлено судом, вони проживають однією сім`єю. При цьому обов`язок щодо його утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо у дитини немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2023 у справі № 160/11228/23.

Судом встановлено та наведено вище по тексту рішення, що у дитини ОСОБА_2 є батько, мати та баба. При цьому, суд нагадує, що обов`язок щодо його утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо у дитини немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.

Доказів того, що батько дитини ОСОБА_6 , чи мати або баба з поважних причин не можуть надавати належного утримання ОСОБА_2 , не надано ні відповідачу 1, ні суду.

За наведених обставин, суд резюмує, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача 1 із зверненням щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього абзацу 4 частини першої статті 23 Закону № 3543.

Однак, суд звертає увагу, що посилання відповідача у листі від 17.01.2024 № 513 щодо відсутності права на відстрочку від призову під час мобілізації на те, що рідний батько ОСОБА_2 не є таким, що позбавлений батьківських прав чи померлим і для встановлення вказаного юридичного факту утримання нерідної дитини, слід надати рішення суду, є безпідставними, зважаючи на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, про що чітко встановлено ч. 2 ст. 166 СК України.

Вказана обставина зазначена відповідачем 1, як підстава для, фактично, відмови у задоволенні поданого позивачем звернення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Інших підстав у листі відповідача 1 не наведено.

Зважаючи на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що, відповідач 1 діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а його лист щодо розгляду звернення позивача, яким повідомлено про відсутність права на відстрочку, прийнятий без урахування всіх обставин справи, такий, що не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже є протиправний.

Поряд з цим, вимоги позивача щодо зобов`язання Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки погодити, а Сарненський районний центр комплектування прийняти рішення (видати наказ) про надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз.4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-XII у зв`язку перебуванням на утриманні позивача трьох дітей віком до 18 років, задоволенню не підлягають як такі, що належать до дискреційних повноважень відповідачів.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 та від 22.01.2020 у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17, відповідно.

З огляду на наведене, належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути звернення позивача щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з урахуванням висновків суду.

Суд у даній справі враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість, доводи позивача частково відповідають обставинам справи.

За встановлених в ході розгляду справи обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та частково підтверджені належними і допустимими доказами, а тому підлягають до часткового задоволення.

Зважаючи на положення ч. 3 ст. 139 КАС України на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Сарненського районного територіального центру комплектування та соціальної політики, оформлену листом від 17 січня 2024 року № 513 щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зобов`язати Сарненський районний територіальний центр комплектування та соціальної політики повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 11.01.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахуванням висновків, наведених у даному рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сарненського районного територіального центру комплектування та соціальної політики судовий збір у розмірі 605,60грн (шістсот п`ять гривень, 60коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23 лютого 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Сарненський районний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Військова, 20 А, м. Сарни, Рівненська обл., Сарненський р-н, 34502, ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) Відповідач - Рівненський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Грабник, 4, м. Рівне, 33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 08060817)

Суддя Т.О. Комшелюк