Справа № 140/32153/23
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2024-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

22 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/32153/23
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І., розглянувши у письмовому провадженні заяви представників Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , адвокатів Симчука Н.В. та Полетила П.С. про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач, заявник) звернувся із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач, податковий орган, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07 серпня 2023 року №5 та №5; визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 07 серпня 2023 року №000653-09.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та рішення про застосування фінансових санкцій задоволено повністю; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 07 вересня 2023 року №5, від 07 вересня 2023 року №5 та рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 07 вересня 2023 року №000653-09 про застосування фінансових санкцій; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ФОП ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1883,59 грн (одна тисяча вісімсот вісімдесят три гривні 59 копійок).

16 лютого 2024 року за вх.№ 10842/24 та №10853/24 до суду надійшли заяви адвокатів Симчука Н.В. та Полетила П.С. про ухвалення додаткового судового рішення у справі №140/32153/23, згідно з якою заявники просять стягнути з Головного управління ДПС у Волинській області на їх користь понесені витрати на правову допомогу, у зв`язку з розглядом цієї справи у Волинському окружному адміністративному суді в розмірі 20 000 грн, оскільки суд, ухвалюючи рішення у даній справі, не вирішив даного питання.

Заяви обґрунтовують тим, що відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, стороною позивача у тексті позовної заяви зазначено про надання доказів щодо понесених витрат на правову допомогу у розмірі 20000грн. протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Така сума витрат була сплачена громадянином ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 та в його інтересах згідно довіреності від 15.11.2021 року, зареєстрованої в реєстрі за №996.

Зауважують, що сторони у договорі погодили фіксований розмір гонорару адвоката за надання професійної правової допомоги, тому кількість витраченого часу на надання такої допомоги не впливає на розмір адвокатського гонорару, сплаченого позивачем. При цьому, стороною позивача надано суду та учасникам справи детальний опис робіт адвоката у даній справі з відповідним описом для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Посилаючись на наведене, заявники просять суд ухвалити додаткове рішення про стягнення витрат з відповідача на правову допомогу у розмірі 10000 грн. кожному.

У поданому запереченні від 20.02.2024 №11377/24, представник Головного управління ДПС у Волинській області зазначив, що заявлена вимога позивача про стягнення правничої допомоги в сумі 20 000 грн є завищеною та необґрунтованою.

Свої заперечення аргументує тим, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, що відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Зауважує, що провадження у даній справі здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи. Однак, відповідно до акту прийому-передачі послуг про надання правової допомоги представництво інтересів позивача у даній справі здійснюють два адвокати, а саме: ОСОБА_3 та Симчук Назарій Вікторович, гонорар кожного становить по 10 000 грн. В даному випадку справа є справою незначної складності та спірні правовідносини не передбачають великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню кількома адвокатами. Звертає увагу суду на посилання представників позивача на те, що сума гонорару у розмірі 20 000 грн. була сплачена на розрахунковий рахунок адвоката Симчука Н. В. громадянином ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 . Проте, відповідно до платіжної інструкції, яка долучена представниками позивача до матеріалів справи, у графі платник - зазначені дані ОСОБА_1 .

Враховуючи відсутність пропорційності та обґрунтованості заявлених витрат на правову допомогу до предмета спору, підстави для задоволення заявленої суми правничої допомоги до стягнення, на думку представника відповідача, відсутні.

З урахуванням наведеного, просить відмовити в задоволенні заяві щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

21 лютого 2024 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача щодо заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі, за змістом аналогічні тим, що викладені у заяві про ухвалення додаткового рішення. Крім того, заявник (позивач) зазначає, що у суду немає підстав зі своєї ініціативи зменшувати розмір понесених витрат на правничу допомогу адвокатів, оскільки відповідач не надавав суду клопотання про їх зменшення, а виключно заперечував проти їх стягнення.

Заявник просить врахувати подані ним письмові пояснення при вирішенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши заяви представників позивача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Порядок та підстави для винесення додаткового судового рішення врегульовані статтею 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Так, відповідно до частини першої вказаної статті суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Вказаний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно із частиною третьою статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною четвертою статті 252 КАС України передбачено, що про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах № 640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Відповідно до частини третьої статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, питання розподілу судових витрат вирішується судом у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи. Серед іншого, КАС України передбачені випадки, коли суд може вирішити питання розподілу судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, а саме:

1) якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат (частина третя статті 143 КАС України);

2) у випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням (суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143 КАС України);

3) якщо це питання не було вирішено (пункт 3 частини першої статті 252 КАС України).

У таких випадках суд виносить додаткове рішення у порядку, визначеному статтею 252 КАС України.

Суд зазначає, що в позовній заяві представником позивача було вказано, що документи, які підтверджують понесення витрат на професійну правову (правничу) допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому представниками позивача не наведено поважних причин, які зумовили неможливість подання таких доказів до розгляду справи по суті.

Водночас заяви про ухвалення додаткового рішення суду від 16.02.2024 теж не містять таких доказів. Представниками позивача не зазначено поважних причин, що перешкоджали подати до суду докази на підтвердження понесених ними судових витрат до закінчення розгляду справи по суті.

Таким чином, заявники у поданих ними заявах не наводять жодного обґрунтування наявності поважних причин щодо не можливості вчасно подати суду документи на підтвердження понесених судових витрат до вирішення справи по суті.

Між тим, суд звертає увагу на те, що справа слухалась впродовж тривалого часу та представник позивача неодноразово звертався до суду з різними процесуальними заявами/клопотаннями.

В свою чергу, за змістом пункту третього частини першої статті 252 КАС України, суд постановляє ухвалу про винесення додаткового судового рішення у тому випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як випливає з матеріалів справи, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2024 року відмовлено у стягненні з бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області на користь ФОП ОСОБА_1 витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 20000,00 грн. (абзац 2 аркуш справи 17 рішення суду від 13 лютого 2024 року у справі №140/32153/23).

Таким чином, спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вирішений в ухваленому судом рішенні 13 лютого 2024 року.

Відтак, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин у даній адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд прийняв обґрунтоване рішення, яке ще не набрало законної сили, при цьому вирішивши позовні вимоги про розподіл судових витрат на правничу допомогу, з приводу яких досліджувалися докази (аркуш справи 14-17 рішення суду від 13 лютого 2024 року у справі №140/32153/23).

Разом з тим, слід зазначити, у постанові від 12.08.2020 у справі № 340/2449/19 Верховний Суд дійшов висновку, що з огляду на приписи частини третьої статті 143 КАС України, докази на підтвердження судових витрат можуть бути подані після закінчення судових дебатів та ухвалення рішення лише за наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі таких доказів до закінчення судових дебатів. При цьому суд враховує, що у разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, докази судових витрат за загальним правилом мають бути надані до вирішення справи по суті.

Оскільки заявниками не доведено наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі доказів судових витрат до вирішення справи по суті, а тому ними не дотримано вимоги частини сьомої статті 139 КАС і частини третьої статті 143 КАС України, а саме не своєчасно подано докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат, відтак заяви представників позивача про розподіл судових витрат на правову допомогу підлягають залишенню без розгляду.

З огляду на викладене та з урахуванням тієї обставини, що позивачем не доведено наявності поважних причин, які зумовили неможливість подачі доказів судових витрат до вирішення справи по суті, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для винесення додаткового судового рішення у даній справі, тому заяву позивача про розподіл судових витрат на правову допомогу слід залишити без розгляду.

Відповідно до частин четвертої-п`ятої статті 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись абзац 3 частини сьомої статті 139, статей 248, 252, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Заяви представників ОСОБА_1 , адвокатів Симчука Н.В. та Полетила П.С. про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. в адміністративній справі № 140/32153/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст ухвали складено та підписано 22 лютого 2024 року.