Справа № 200/454/24
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 року Справа№200/454/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Рябухи Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

25 січня 2024 року адвокат Рябуха Андрій Володимирович в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що полягають у відмові в призначенні пенсії ОСОБА_1 , що викладена в рішенні №32 від 08 січня 2024 року, та скасувати його;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянути повторно заяву від 02 січня 2024 року, подану ОСОБА_1 , про призначення пенсії за віком призначивши її з 28 листопада 2023 року, зарахувавши до страхового стажу всі періоди роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 21 липня 1982 року та з урахуванням висновків суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2024 року витребувано у відповідача визначені судом докази по справі.

20 лютого 2024 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву та докази по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

21 лютого 2024 року відповідач надав до суду докази по справі, які долучено судом до матеріалів справи.

Інших клопотань від сторін до суду не надходило.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Так, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки, яка містить усі необхідні записи та відмітки та є первинним документом, який підтверджує наявність страхового стажу. З рішення, що оскаржується відомо, що відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 21 липня 1982 року по 31 грудня 1997 року, єдиною причиною для цього стало те, що дата народження на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_1 від 21 липня 1982 року вказана не повністю, а саме зазначено лише рік (1963) без місяця та дня, що на думку відповідача виключає можливість зарахування стажу на підставі цієї трудової книжки. Що ж стосується страхового стажу з 01 травня 1998 року до моменту досягнення пенсійного віку, то він відповідачем зараховується однак як він зазначає, не на підставі трудової книжки, а згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права на пенсійне забезпечення. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечив проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 21 липня 1982 року по 31 грудня 1997 року, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21 липня 1982 року, оскільки дата народження на титульній сторінці вказана не повністю, а саме: лише рік (1963), що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58. Для зарахування позивачу необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів. Страховий стаж з 01.05.1998 зараховано згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Згідно пункту 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року не менше 30 років. Так, вік позивача 60 років 1 місяць 5 днів, страховий стаж становить 23 роки 7 місяців 4 дні.

Крім того, відповідач зазначив, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з січня 2026 року по грудень 2026 року включно від 23 до 33 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Відповідач вважає, що дата, з якої позивач матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 28.11.2026. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде розглянуто.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

02 січня 2024 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До зазначеної заяви позивачем було долучено, зокрема, копії документів: паспорта, рнокпп, трудової книжки, диплома.

08 січня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення №32 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , в якому зазначено, зокрема, наступне.

«Відмова в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 02 січня 2024 року.

Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років.

Вік заявника 60 років 1 місяць 5 днів.

Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років.

Страховий стаж особи становить 23 роки 7 місяців 4 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи з 21 липня 1982 року по 31 грудня 1997 року, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21 липня 1982 року, оскільки дата народження на титульній сторінці вказана не повністю, а саме лише рік (1963), що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58. Для зарахування періодів роботи згідно трудової книжки необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів.

Страховий стаж з 01.05.1998 зараховано згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Згідно пункту 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з січня 2026 року по грудень 2026 року включно від 23 до 33 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 28.11.2026. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде розглянуто.».

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням відповідача, звернувся із цим позовом до суду.

Судом встановлено, що відповідно до записів №1-71 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21 липня 1982 року, на ім`я ОСОБА_1 , позивач:

- з 1979 року по 1982 рік навчалась в Слов`янському сільськогосподарському технікумі;

- з 21 липня 1982 року по 12 грудня 1982 року працювала статистом у радгоспі «Веселий»;

- з 01 лютого 1983 року по 17 квітня 1984 року працювала бухгалтером у централізованій бухгалтерії Гаврилівської с/ради;

- з 07 травня 1984 року по 31 січня 1992 року працювала бухгалтером у Краматорській базі «Укроптбакалія»;

- з 03 лютого 1992 року по 25 січня 1993 року працювала бухгалтером матеріального відділу у радгоспі «Веселий»;

- з 26 січня 1993 року по 26 серпня 1997 року працювала бухгалтером та виконуючим обов`язки заступника головного бухгалтера у Краматорському АКТПП «Укроптбакалія»;

- з 04 травня 1998 року по 31 серпня 1998 року працювала бухгалтером в АТЗТ «Незалежна фінансова спілка»;

- з 06 вересня 1997 року по 30 квітня 1998 року працювала головним бухгалтером в ЧМП «Інаційна»;

- з 01 жовтня 1998 року по 16 листопада 2000 року працювала головним бухгалтером у ВАТ «Богуславське АТП-13249»;

- з 05 лютого 2001 року по 23 вересня 2001 року отримувала матеріальну допомогу на випадок безробіття в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 24 вересня 2001 року по 04 січня 2002 року отримувала матеріальну допомогу на випадок безробіття в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 24 вересня 2001 року по 04 січня 2002 року слухач групи по курсу «Оператор комп`ютерного набору» в Краматорському відділенні Донецької Торгово-Промислової палати;

- з 09 січня 2002 року по 27 лютого 2002 року працювала головним бухгалтером в ПМП «ГРЦИНТ»;

- з 01 березня 2002 року по 02 вересня 2002 року працювала головним бухгалтером у ВАТ «Краматорськ-Бакалія»;

- з 24 квітня 2003 року по 31 серпня 2004 року працювала бухгалтером на підставі трудового договору у Краматорському заводі «Будматеріали»;

- з 15 квітня 2004 року по 20 червня 2007 року працювала бухгалтером на підставі трудового договору в Дочірньому підприємстві «Краматорське управління №113» Акціонерного товариства закритого типу «Донбасстальконструкції»;

- з 14 липня 2005 року по 20 листопада 2007 року працювала бухгалтером на підставі трудового договору у Відкритому акціонерному товаристві «Костянтинівпромбуд»;

- з 17 липня 2007 року по 25 червня 2008 року працювала бухгалтером у Відкритому акціонерному товаристві «Краматорський КПД»;

- з 17 вересня 2007 року по 25 червня 2008 року працювала бухгалтером у ДП «Краматорське монтажне управління» ВАТ «Теплоенергомонтаж»;

- з 03 липня 2008 року по 29 вересня 2008 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 30 вересня 2008 року по 17 жовтня 2008 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 18 жовтня 2008 року по 03 червня 2009 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 04 вересня 2009 року по 30 квітня 2010 року працювала головним бухгалтером на підставі трудового договору у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Ставки»;

- з 26 квітня 2010 року по 15 січня 2018 року працювала виконуючим обов`язки директора та головним бухгалтером у ПП «Фірма Експорт»;

- з 01 грудня 2010 року по 16 грудня 2011 року працювала головним бухгалтером на підставі трудового договору в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Ставки»;

- з 01 листопада 2011 року по 15 грудня 2012 року працювала головним бухгалтером на підставі трудового договору в Комунальному підприємстві «Найновітні технології»;

- з 01 серпня 2018 року по 12 листопада 2018 року працювала бухгалтером в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Термінал БТ»;

- з 13 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 11 січня 2019 року по 19 серпня 2019 року працювала головним бухгалтером в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Донснабтехсервис»;

- з 17 жовтня 2019 року по 11 лютого 2020 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 12 лютого 2020 року по 31 травня 2021 року працювала головним бухгалтером в Донецькій територіальній організації «Європейська солідарність»;

- з 14 липня 2021 року по 27 грудня 2021 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 23 лютого 2022 року по 07 березня 2022 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості.

Крім того, судом встановлено, що на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21 липня 1982 року, на ім`я ОСОБА_1 , в графі «Дата народження» зазначено виключно рік народження, а саме «1963».

Згідно з дипломом серії НОМЕР_3 від 26 червня 1982 року позивач у 1979 році вступила до Слов`янського сільськогосподарського технікуму і в 1982 році закінчила повний курс названого технікуму по спеціальності «Бухгалтерський облік у сільськогосподарському виробництві».

Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, до загального страхового стажу позивача зараховано період навчання з 01 вересня 1979 року по 25 червня 1982 року; період догляду за дитиною до 3 років з 12 листопада 1985 року по 11 листопада 1988 року; періоди роботи з 01 травня 1998 року по 31 серпня 1998 року, з 01 квітня 1999 року по 30 червня 1999 року, з 01 вересня 1999 року по 29 лютого 2000 року; періоди безробіття з 05 лютого 2001 року по 23 вересня 2001 року, з 24 вересня 2001 року по 04 січня 2002 року; періоди роботи з 01 березня 2002 року по 31 серпня 2002 року, з 24 квітня 2003 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2008 року; періоди безробіття з 01 липня 2008 року по 29 вересня 2008 року, з 30 вересня 2008 року по 17 жовтня 2008 року, з 18 жовтня 2008 року по 06 травня 2009 року; періоди роботи з 01 жовтня 2009 року по 31 жовтня 2009 року, з 01 грудня 2009 року по 24 грудня 2009 року, з 01 квітня 2010 року по 30 червня 2010 року, з 01 серпня 2010 року по 31 серпня 2010 року, з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2012 року, з 01 травня 2012 року по 30 квітня 2014 року, з 01 травня 2015 року по 15 січня 2018 року, з 01 серпня 2018 року по 12 листопада 2018 року; період безробіття з 13 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року; період роботи з 11 січня 2019 року по 19 серпня 2019 року; період безробіття з 17 жовтня 2019 року по 11 лютого 2020 року; період роботи з 12 лютого 2020 року по 31 травня 2021 року; періоди безробіття з 14 липня 2021 року по 27 грудня 2021 року, з 23 лютого 2022 року по 07 березня 2022 року.

Отже, спірним питанням у справі є правомірність прийняття відповідачем рішення №32 від 08 січня 2024 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

До набрання чинності Законом №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із частиною третьою статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

При цьому, суд зазначає що положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (зі змінами) (далі - Порядок №637).

Положеннями статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

Як передбачено частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі пункту 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Пунктами 2.2., 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6. зазначеної Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно із пунктами 2.8., 2.9. вказаної вище Інструкції якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412, не застосовується.

Відповідно до пункту 2.2. Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4. Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно із пунктами 2.8., 2.9. Інструкції №58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

За результатом розгляду справи судом встановлено, що відповідно до записів №1-71 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21 липня 1982 року, на ім`я ОСОБА_1 , позивач:

- з 1979 року по 1982 рік навчалась в Слов`янському сільськогосподарському технікумі;

- з 21 липня 1982 року по 12 грудня 1982 року працювала статистом у радгоспі «Веселий»;

- з 01 лютого 1983 року по 17 квітня 1984 року працювала бухгалтером у централізованій бухгалтерії Гаврилівської с/ради;

- з 07 травня 1984 року по 31 січня 1992 року працювала бухгалтером у Краматорській базі «Укроптбакалія»;

- з 03 лютого 1992 року по 25 січня 1993 року працювала бухгалтером матеріального відділу у радгоспі «Веселий»;

- з 26 січня 1993 року по 26 серпня 1997 року працювала бухгалтером та виконуючим обов`язки заступника головного бухгалтера у Краматорському АКТПП «Укроптбакалія»;

- з 04 травня 1998 року по 31 серпня 1998 року працювала бухгалтером в АТЗТ «Незалежна фінансова спілка»;

- з 06 вересня 1997 року по 30 квітня 1998 року працювала головним бухгалтером в ЧМП «Інаційна»;

- з 01 жовтня 1998 року по 16 листопада 2000 року працювала головним бухгалтером у ВАТ «Богуславське АТП-13249»;

- з 05 лютого 2001 року по 23 вересня 2001 року отримувала матеріальну допомогу на випадок безробіття в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 24 вересня 2001 року по 04 січня 2002 року отримувала матеріальну допомогу на випадок безробіття в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 24 вересня 2001 року по 04 січня 2002 року слухач групи по курсу «Оператор комп`ютерного набору» в Краматорському відділенні Донецької Торгово-Промислової палати;

- з 09 січня 2002 року по 27 лютого 2002 року працювала головним бухгалтером в ПМП «ГРЦИНТ»;

- з 01 березня 2002 року по 02 вересня 2002 року працювала головним бухгалтером у ВАТ «Краматорськ-Бакалія»;

- з 24 квітня 2003 року по 31 серпня 2004 року працювала бухгалтером на підставі трудового договору у Краматорському заводі «Будматеріали»;

- з 15 квітня 2004 року по 20 червня 2007 року працювала бухгалтером на підставі трудового договору в Дочірньому підприємстві «Краматорське управління №113» Акціонерного товариства закритого типу «Донбасстальконструкції»;

- з 14 липня 2005 року по 20 листопада 2007 року працювала бухгалтером на підставі трудового договору у Відкритому акціонерному товаристві «Костянтинівпромбуд»;

- з 17 липня 2007 року по 25 червня 2008 року працювала бухгалтером у Відкритому акціонерному товаристві «Краматорський КПД»;

- з 17 вересня 2007 року по 25 червня 2008 року працювала бухгалтером у ДП «Краматорське монтажне управління» ВАТ «Теплоенергомонтаж»;

- з 03 липня 2008 року по 29 вересня 2008 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 30 вересня 2008 року по 17 жовтня 2008 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 18 жовтня 2008 року по 03 червня 2009 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 04 вересня 2009 року по 30 квітня 2010 року працювала головним бухгалтером на підставі трудового договору у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Ставки»;

- з 26 квітня 2010 року по 15 січня 2018 року працювала виконуючим обов`язки директора та головним бухгалтером у ПП «Фірма Експорт»;

- з 01 грудня 2010 року по 16 грудня 2011 року працювала головним бухгалтером на підставі трудового договору в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Ставки»;

- з 01 листопада 2011 року по 15 грудня 2012 року працювала головним бухгалтером на підставі трудового договору в Комунальному підприємстві «Найновітні технології»;

- з 01 серпня 2018 року по 12 листопада 2018 року працювала бухгалтером в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Термінал БТ»;

- з 13 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 11 січня 2019 року по 19 серпня 2019 року працювала головним бухгалтером в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Донснабтехсервис»;

- з 17 жовтня 2019 року по 11 лютого 2020 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 12 лютого 2020 року по 31 травня 2021 року працювала головним бухгалтером в Донецькій територіальній організації «Європейська солідарність»;

- з 14 липня 2021 року по 27 грудня 2021 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості;

- з 23 лютого 2022 року по 07 березня 2022 року отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості.

Крім того, судом встановлено, що на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21 липня 1982 року, на ім`я ОСОБА_1 , в графі «Дата народження» зазначено виключно рік народження, а саме «1963».

Однак, суд зазначає, що позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Адже, невиконання підприємством правил ведення трудових книжок не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Отже, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо періодів його роботи, й ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а.

За таких обставин, доводи відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 21 липня 1982 року по 31 грудня 1997 року, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21 липня 1982 року, оскільки дата народження на титульній сторінці вказана не повністю, а саме лише рік (1963), що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, спростовано матеріалами справи.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при оформленні підтверджуючих документів.

За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження страхового стажу позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Разом із цим, як встановлено судом вище, відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , форма РС-право, до загального страхового стажу позивача зараховано період навчання з 01 вересня 1979 року по 25 червня 1982 року; період догляду за дитиною до 3 років з 12 листопада 1985 року по 11 листопада 1988 року; періоди роботи з 01 травня 1998 року по 31 серпня 1998 року, з 01 квітня 1999 року по 30 червня 1999 року, з 01 вересня 1999 року по 29 лютого 2000 року; періоди безробіття з 05 лютого 2001 року по 23 вересня 2001 року, з 24 вересня 2001 року по 04 січня 2002 року; періоди роботи з 01 березня 2002 року по 31 серпня 2002 року, з 24 квітня 2003 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2008 року; періоди безробіття з 01 липня 2008 року по 29 вересня 2008 року, з 30 вересня 2008 року по 17 жовтня 2008 року, з 18 жовтня 2008 року по 06 травня 2009 року; періоди роботи з 01 жовтня 2009 року по 31 жовтня 2009 року, з 01 грудня 2009 року по 24 грудня 2009 року, з 01 квітня 2010 року по 30 червня 2010 року, з 01 серпня 2010 року по 31 серпня 2010 року, з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2012 року, з 01 травня 2012 року по 30 квітня 2014 року, з 01 травня 2015 року по 15 січня 2018 року, з 01 серпня 2018 року по 12 листопада 2018 року; період безробіття з 13 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року; період роботи з 11 січня 2019 року по 19 серпня 2019 року; період безробіття з 17 жовтня 2019 року по 11 лютого 2020 року; період роботи з 12 лютого 2020 року по 31 травня 2021 року; періоди безробіття з 14 липня 2021 року по 27 грудня 2021 року, з 23 лютого 2022 року по 07 березня 2022 року.

Враховуючи зазначене, суд зауважує, що до загального страхового стажу позивача зараховано період навчання з 01 вересня 1979 року по 25 червня 1982 року та період догляду за дитиною до 3 років з 12 листопада 1985 року по 11 листопада 1988 року, що відповідачем не заперечується та не є спірним питанням у справі.

Так, відповідачем підтверджується, що відповідно до записів трудової книжки періоди роботи позивача з 21 липня 1982 року по 12 грудня 1982 року, з 01 лютого 1983 року по 17 квітня 1984 року, з 07 травня 1984 року по 31 січня 1992 року, з 03 лютого 1992 року по 25 січня 1993 року, з 26 січня 1993 року по 26 серпня 1997 року до його страхового стажу не зараховано.

Враховуючи, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, і трудовою книжкою позивача підтверджено періоди його роботи з 21 липня 1982 року по 12 грудня 1982 року, з 01 лютого 1983 року по 17 квітня 1984 року, з 07 травня 1984 року по 31 січня 1992 року, з 03 лютого 1992 року по 25 січня 1993 року, з 26 січня 1993 року по 26 серпня 1997 року, позивачем доведено наявність у нього страхового стажу за вказані періоди, які підлягають зарахуванню до його загального страхового стажу.

Крім того, відповідачем в оскаржуваному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача з 01.05.1998 зараховано згідно даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Згідно пункту 2 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, як встановлено судом вище, відповідачем до страхового стажу позивача зараховано періоди з 01 травня 1998 року по 31 серпня 1998 року, з 01 квітня 1999 року по 30 червня 1999 року, з 01 вересня 1999 року по 29 лютого 2000 року, проте, як вбачається із записів трудової книжки позивач з 06 вересня 1997 року по 30 квітня 1998 року працювала головним бухгалтером в ЧМП «Інаційна», саме з 04 травня 1998 року по 31 серпня 1998 року бухгалтером в АТЗТ «Незалежна фінансова спілка», а не з 01 травня 1998 року, як помилково зараховано відповідачем, з 01 жовтня 1998 року по 16 листопада 2000 року позивач безперервно працювала головним бухгалтером у ВАТ «Богуславське АТП-13249», тому в цій частині підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача виключно періоди роботи з 06 вересня 1997 року по 30 квітня 1998 року, з 01 жовтня 1998 року по 31 березня 1999 року, з 01 липня 1999 року по 31 серпня 1999 року, з 01 березня 2000 року по 16 листопада 2000 року.

Також, відповідно до розрахунку страхового стажу, форма РС-право, до загального страхового стажу позивача зараховано періоди з 05 лютого 2001 року по 23 вересня 2001 року, з 24 вересня 2001 року по 04 січня 2002 року, коли позивач отримувала матеріальну допомогу на випадок безробіття в Краматорському міському центрі зайнятості, що відповідачем не заперечується, тому, не потребують додаткового зарахування судом. Адже зазначені періоди роботи вже зараховано до загального страхового стажу позивача. Доказів протилежного представником позивача суду не надано.

Як встановлено судом вище, позивач з 09 січня 2002 року по 27 лютого 2002 року, працювала головним бухгалтером в ПМП «ГРЦИНТ», проте, розглядаємий період відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача без зазначення законних підстав такого не зарахування, тому, оскільки трудовою книжкою позивача підтверджено період його роботи з 09 січня 2002 року по 27 лютого 2002 року, такий підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Як вже встановлено судом, позивач з 01 березня 2002 року по 02 вересня 2002 року працювала головним бухгалтером у ВАТ «Краматорськ-Бакалія», проте, як вбачається з розрахунку страхового стажу, форма РС-право, до загального страхового стажу позивача відповідачем зараховано період з 01 березня 2002 року по 31 серпня 2002 року, а не по 02 вересня 2002 року, тому в цій частині підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача період роботи з 01 вересня 2002 року по 02 вересня 2002 року.

Крім того, судом вже встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача з 24 квітня 2003 року по 31 серпня 2004 року позивач працювала бухгалтером на підставі трудового договору у Краматорському заводі «Будматеріали», з 15 квітня 2004 року по 20 червня 2007 року бухгалтером на підставі трудового договору в Дочірньому підприємстві «Краматорське управління №113» Акціонерного товариства закритого типу «Донбасстальконструкції», з 14 липня 2005 року по 20 листопада 2007 року бухгалтером на підставі трудового договору у Відкритому акціонерному товаристві «Костянтинівпромбуд», з 17 липня 2007 року по 25 червня 2008 року бухгалтером у Відкритому акціонерному товаристві «Краматорський КПД», з 17 вересня 2007 року по 25 червня 2008 року позивач безперервно працювала бухгалтером у ДП «Краматорське монтажне управління» ВАТ «Теплоенергомонтаж», також, відповідно до розрахунку страхового стажу, форма РС-право, до загального страхового стажу позивача відповідачем зараховано періоди з 24 квітня 2003 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 30 червня 2008 року, що відповідачем не заперечується, тому, оскільки періоди з 24 квітня 2003 року по 31 грудня 2003 року, з 01 січня 2004 року по 25 червня 2008 року включно вже зараховано до загального страхового стажу позивача, зазначені періоди роботи не підлягають додатковому зарахуванню судом. Доказів протилежного представником позивача суду не надано.

Також, відповідно до розрахунку страхового стажу, форма РС-право, до загального страхового стажу позивача зараховано періоди з 03 липня 2008 року по 29 вересня 2008 року, з 30 вересня 2008 року по 17 жовтня 2008 року, з 18 жовтня 2008 року по 03 червня 2009 року, коли позивач отримувала допомогу по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості, що відповідачем не заперечується, тому, оскільки зазначені періоди роботи вже зараховано до загального страхового стажу позивача, вони не потребують додаткового зарахування судом. Доказів протилежного представником позивача суду не надано.

Як встановлено судом вище, позивач з 04 вересня 2009 року по 30 квітня 2010 року працювала головним бухгалтером на підставі трудового договору у Колективному сільськогосподарському підприємстві «Ставки», з 26 квітня 2010 року по 15 січня 2018 року виконуючим обов`язки директора та головним бухгалтером у ПП «Фірма Експорт», який є безперервним трудовим стажем позивача, з 01 грудня 2010 року по 16 грудня 2011 року головним бухгалтером на підставі трудового договору в Колективному сільськогосподарському підприємстві «Ставки», з 01 листопада 2011 року по 15 грудня 2012 року головним бухгалтером на підставі трудового договору в Комунальному підприємстві «Найновітні технології», водночас, відповідно до розрахунку страхового стажу, форма РС-право, до загального страхового стажу позивача відповідачем зараховано виключно періоди з 01 жовтня 2009 року по 31 жовтня 2009 року, з 01 грудня 2009 року по 24 грудня 2009 року, з 01 квітня 2010 року по 30 червня 2010 року, з 01 серпня 2010 року по 31 серпня 2010 року, з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2012 року, з 01 травня 2012 року по 30 квітня 2014 року, з 01 травня 2015 року по 15 січня 2018 року, тому, оскільки трудовою книжкою позивача підтверджено зазначені періоди його роботи, в цій частині підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача періоди з 04 вересня 2009 року по 30 вересня 2009 року, з 01 листопада 2009 року по 30 листопада 2009 року, з 25 грудня 2009 року по 31 березня 2010 року, з 01 липня 2010 року по 31 липня 2010 року, з 01 вересня 2010 року по 30 вересня 2010 року, з 01 квітня 2012 року по 30 квітня 2012 року, з 01 травня 2014 року по 30 квітня 2015 року.

Також, відповідно до розрахунку страхового стажу, форма РС-право, до загального страхового стажу позивача зараховано періоди роботи позивача та періоди отримання допомоги по безробіттю в Краматорському міському центрі зайнятості з 01 серпня 2018 року по 12 листопада 2018 року, з 13 грудня 2018 року по 10 січня 2019 року, з 11 січня 2019 року по 19 серпня 2019 року, з 17 жовтня 2019 року по 11 лютого 2020 року, з 12 лютого 2020 року по 31 травня 2021 року, з 14 липня 2021 року по 27 грудня 2021 року, з 23 лютого 2022 року по 07 березня 2022 року, що відповідачем не заперечується, тому, оскільки зазначені періоди роботи та періоди отримання допомоги по безробіттю вже зараховано до загального страхового стажу позивача, вони не потребують додаткового зарахування судом. Доказів протилежного представником позивача суду не надано.

Отже, враховуючи встановлені вище судом обставини справи, заявлені представником позивача позовні вимоги в частині зарахування до страхового стажу позивача всіх періодів роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 21 липня 1982 року є безпідставними та необґрунтованими.

Разом із цим, суд висновує, що відповідач приймаючи рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу не врахував всіх обставин, які мають значення для прийняття рішення №32 від 08 січня 2024 року.

З огляду на зазначене, оскільки факт перебування на роботах, що дають право на призначення пенсії підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці, суд констатує, що рішення №32 від 08 січня 2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже, є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, після скасування судом рішення, саме відповідач зобов`язаний, з урахуванням зроблених висновків суду, зарахувати до загального страхового стажу позивача визначені судом періоди його роботи.

Щодо вимоги представника позивача про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що полягають у відмові в призначені пенсії ОСОБА_1 , яка викладена в рішенні №32 від 08 січня 2024 року, суд зазначає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки скасування оскаржуваного рішення є достатнім та належним способом захисту порушеного права позивача.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає наступне.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, враховуючи, що відповідач як уповноважений орган не надав оцінку всім періодам роботи позивача, не навів розрахунку страхового стажу позивача та не перевіряв дотримання інших умов для призначення пенсії, в той час як судом зобов`язано зарахувати визначені періоди до страхового стажу, зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду є достатнім.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №211/5254/16-а (провадження №К/9901/5537/17), від 20 грудня 2018 року у справі №132/3485/16-а (провадження №К/9901/44939/18).

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно із частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд вважає за належне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від №32 від 08 січня 2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21 липня 1982 року по 12 грудня 1982 року, з 01 лютого 1983 року по 17 квітня 1984 року, з 07 травня 1984 року по 31 січня 1992 року, з 03 лютого 1992 року по 25 січня 1993 року, з 26 січня 1993 року по 26 серпня 1997 року, з 06 вересня 1997 року по 30 квітня 1998 року, з 01 жовтня 1998 року по 31 березня 1999 року, з 01 липня 1999 року по 31 серпня 1999 року, з 01 березня 2000 року по 16 листопада 2000 року, з 09 січня 2002 року по 27 лютого 2002 року, з 01 вересня 2002 року по 02 вересня 2002 року, з 04 вересня 2009 року по 30 вересня 2009 року, з 01 листопада 2009 року по 30 листопада 2009 року, з 25 грудня 2009 року по 31 березня 2010 року, з 01 липня 2010 року по 31 липня 2010 року, з 01 вересня 2010 року по 30 вересня 2010 року, з 01 квітня 2012 року по 30 квітня 2012 року, з 01 травня 2014 року по 30 квітня 2015 року, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 січня 2024 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанції ID №2332-7141-4763-6787 від 24 січня 2024 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов адвоката Рябухи Андрія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, Львів, Львівська область, 79000; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від №32 від 08 січня 2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21 липня 1982 року по 12 грудня 1982 року, з 01 лютого 1983 року по 17 квітня 1984 року, з 07 травня 1984 року по 31 січня 1992 року, з 03 лютого 1992 року по 25 січня 1993 року, з 26 січня 1993 року по 26 серпня 1997 року, з 06 вересня 1997 року по 30 квітня 1998 року, з 01 жовтня 1998 року по 31 березня 1999 року, з 01 липня 1999 року по 31 серпня 1999 року, з 01 березня 2000 року по 16 листопада 2000 року, з 09 січня 2002 року по 27 лютого 2002 року, з 01 вересня 2002 року по 02 вересня 2002 року, з 04 вересня 2009 року по 30 вересня 2009 року, з 01 листопада 2009 року по 30 листопада 2009 року, з 25 грудня 2009 року по 31 березня 2010 року, з 01 липня 2010 року по 31 липня 2010 року, з 01 вересня 2010 року по 30 вересня 2010 року, з 01 квітня 2012 року по 30 квітня 2012 року, з 01 травня 2014 року по 30 квітня 2015 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 січня 2024 року про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 23 лютого 2024 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна