Справа № 380/24462/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року м. Львівсправа № 380/24462/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06 жовтня 2023 року № 23 про відмову у перерахунку позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком, призначену відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723 «Про державну службу», пунктів 10, 12 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889 «Про державну службу» з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) за № 10/7.4-22/38 від 27 вересня 2023 року з часу звернення за перерахунком такої, тобто з 02 жовтня 2023 року;

- стягнути в інтересах ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Управління застосування пенсійного законодавства відділу з призначення та перерахунку пенсій № 8 6073,60 грн сплачених судових витрат;

- розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року у справі № 380/12781/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 23 від 25 серпня 2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідно до заяви від 18 серпня 2022 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з 18 серпня 2022 року з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 118/7.4-22/37 від 17 серпня 2022 року та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 13-70-05/38-42 від 12 липня 2022 року та № 70/7.4-22/37 від 13 липня 2022 року. Вказане рішення суду відповідач-2 виконав, перевів позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2023 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) на пенсію відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон № 3723) та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ «Про державну службу» (далі Закон № 889), врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 118/7.4-22/37 від 17 серпня 2022 року та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 13-70-05/38-42 від 12 липня 2022 року та № 70/7.4-22/37 від 13 липня 2022 року. Згідно з указаними довідками під час обчислення розміру пенсії державного службовця враховано заробіток за періоди роботи з 01 липня 2017 року по 07 грудня 2019 року та з 01 липня 2021 року по 30 червня 2022 року.

02 жовтня 2023 року позивач звернувся до відповідача-2 із заявою про перерахунок пенсії державного службовця з урахуванням заробітної плати за період до призначення такої пенсії. До заяви позивач відповідно до Закону № 3723 долучив довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) за № 10/7.4-22/38 від 27 вересня 2023 року за період роботи з 08 грудня 2019 року по 30 червня 2021 року. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06 жовтня 2023 року № 23 (далі також оскаржуване/спірне рішення), прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, оскільки додана до заяви про перерахунок пенсії довідка не була зазначена в рішенні суду від 12 січня 2023 року у справі № 380/12781/22.

Позивач уважає зазначене рішення відповідача-1 протиправним та таким, що його належить скасувати, оскільки додана до заяви про перерахунок пенсії довідка видана компетентним органом, складена за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року № 1-3, її зміст відображає всі належні складові оплати праці, на які нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Отже, позивач має право на обчислення пенсії державного службовця із врахуванням заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивач уважає, що достатнім та ефективним способом захисту його порушеного права буде зобов`язання відповідача-2, тобто пенсійного органу, в якому він перебуває на обліку та до якого звертався із заявою про перерахунок пенсії, перерахувати пенсію за віком, призначену відповідно до статті 37 Закону № 3723, пунктів 10, 12 Закону № 889, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) № 10/7.4-22/38 від 27 вересня 2023 року з часу звернення за перерахунком такої, тобто з 02 жовтня 2023 року.

Зважаючи на вищевикладене, адміністративний позов просить задовольнити повністю.

Також у позовній заяві позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат становить 6073,60 грн, що складається з судового збору у розмірі 1073,60 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, які він просить стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області Управління застосування пенсійного законодавства відділу з призначення та перерахунку пенсій № 8.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 вказує, що до заяви про перерахунок пенсії державного службовця позивач додав довідку № 10/7.4-22/38 від 27 вересня 2023 року та Акт перевірки № 1300-6002-1/11353 від 20 вересня 2023 року, на які немає посилань в рішенні суду від 12 січня 2023 року у справі № 380/12781/22. Відповідно немає законних підстав для перерахунку пенсії. Ураховуючи наведене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення № 23 від 06 жовтня 2023 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Відповідач-1 вказує, що вимога позивача щодо зобов`язання відповідача-2 перерахувати пенсію з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 10/7.4-22/38 від 27 вересня 2023 року з часу звернення за перерахунком такої пенсії, тобто з 02 жовтня 2023 року не підлягає задоволенню, оскільки обчислення пенсії є повноваженнями відповідача, які реалізовуються виключно в процесі прийняття рішення про призначення (перерахунок) пенсії, та з урахуванням того, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відповідач-1 зазначає, що стаття 90 Закону № 889 не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям.

Відповідач-1 підсумовує, що він діяв відповідно до діючого законодавства, а тому в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу відповідач-1 вказує, що з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак у позовній заяві позивач взагалі не розписує, з чого складаються його витрати. Ураховуючи предмет спору, а також те, що ця справа є справою незначної складності, яка не потребує від адвоката значного об`єму наданих послуг, оскільки вимоги є неспівмірними зі складністю цієї справи, а, отже, такі витрати не підлягають задоволенню.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року у справі № 380/12781/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виконало в межах своїх повноважень. До заяви про перерахунок пенсії державного службовця позивач додав довідку № 10/7.4-22/38 від 27 вересня 2023 року та Акт перевірки № 1300-6002-1/11353 від 20 вересня 2023 року, які не були зазначені в рішенні суду від 12 січня 2023 року у справі № 380/12781/22. Отож, відповідач-1 прийняв рішення відмовити ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до наданої довідки та Акта перевірки.

Відповідач-2 зазначає, що стаття 90 Закону № 889 не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям.

Відповідач-2 зауважує, що підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії позивача відсутні, оскільки його заява про здійснення перерахунку пенсії як державного службовця Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не розглядалася та відповідних рішень не приймалося.

Відповідач-2 підсумовує, що він діяв відповідно до діючого законодавства, а тому в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу відповідач-2 вказує, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які належить застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу: їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін. Крім цього, з метою розподілу судових витрат учасник справи повинен подати детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас згідно з частиною другою статті 73 Закону № 1058 забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 23 жовтня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року у справі № 380/12781/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 23 від 25 серпня 2022 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» відповідно до заяви від 18 серпня 2022 року та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з 18 серпня 2022 року з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VІІІ, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 118/7.4-22/37 від 17 серпня 2022 року та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 13-70-05/38-42 від 12 липня 2022 року та № 70/7.4-22/37 від 13 липня 2022 року.

На виконання вказаного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевело позивача з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723 та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889, врахувавши при обчисленні розміру пенсії відомості про заробітну плату на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 118/7.4-22/37 від 17 серпня 2022 року та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 13-70-05/38-42 від 12 липня 2022 року та № 70/7.4-22/37 від 13 липня 2022 року.

02 жовтня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) № 10/7.4-22/38 від 27 вересня 2023 року, виданої Галицькою митницею Держмитслужби (період заробітної плати з грудня 2019 року до червня 2021 року). До вказаної заяви позивач долучив також Акт перевірки від 20 вересня 2023 року № 1300-6002-1/11353, що підтверджується розпискою-повідомленням (зареєстрована за № 7628/3536).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06 жовтня 2023 року № 23, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії на підставі вищезгаданих довідки та акта перевірки, оскільки такі не були зазначені в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року у справі № 380/12781/22.

Позивач, уважаючи таке рішення відповідача-1 протиправним, звернувся з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06 жовтня 2023 року № 23 про відмову в перерахунку позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) № 10/7.4-22/38 від 27 вересня 2023 року, виданої Галицькою митницею Держмитслужби.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців визначається Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», який набрав чинності з 01 травня 2016 року.

Згідно із статтею 90 указаного Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 визнано таким, що втратили чинність, зокрема Закон України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Положення пунктів 10 та 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889 закріплюють, що:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 10);

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 12).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, у разі наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 560/2398/19.

Суд зазначає, що періоди роботи, які зараховуються до стажу державної служби позивача, право позивача на отримання пенсії державного службовця відповідно до Законів № 3723 та № 889 встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 року у справі № 380/12781/22, яке набрало законної сили, а тому не є спірними у межах правовідносин, що розглядаються, та на підставі конституційного принципу обов`язковості судового рішення повторному доказуванню чи правовій оцінці не підлягають.

Згідно з абзацами першим, другим частини першої статті 44 Закону № 1058 призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Частиною четвертою, абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 передбачено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Отже, перерахунок пенсії, призначеної особі, проводиться територіальним органом Пенсійного фонду України, зокрема за зверненням такої особи та поданими документами, що дають право на перерахунок пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі Порядок № 622).

Пунктом 2 Порядку № 622 передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу» на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII «Про державну службу» мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII «Про державну службу»: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;

матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

У всіх випадках заробітна плата для призначення пенсії державного службовця враховується в межах установленої законом на день призначення пенсії максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 7 Порядку № 622).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року № 1-3 (далі Постанова № 1-3) затверджені форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу».

Такими довідками є:

- про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);

- про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);

- про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Суд встановив, що розмір пенсії позивача, призначеної на підставі судового рішення відповідно до Законів № 3723 та № 889, обчислено з урахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця № 118/7.4-22/37 від 17 серпня 2022 року та про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) № 13-70-05/38-42 від 12 липня 2022 року та № 70/7.4-22/37 від 13 липня 2022 року.

Позивач стверджує, а відповідачі не заперечують тієї обставини, що згідно з указаними довідками під час обчислення розміру пенсії позивача враховано його заробіток за періоди роботи з 01 липня 2017 року по 07 грудня 2019 року та з 01 липня 2021 року по 30 червня 2022 року.

До заяви про перерахунок пенсії від 02 жовтня 2023 року позивач додав довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) № 10/7.4-22/38 від 27 вересня 2023 року, видану Галицькою митницею Держмитслужби (далі також спірна довідка).

У цій довідці вказано надбавки, премії та інші виплати позивача за період з грудня 2019 року до червня 2021 року, тобто за період, який не охоплений попередніми довідками про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, що зазначені в рішенні суду від 12 січня 2023 року у справі № 380/12781/22.

Суд відзначає, що спірна довідка виготовлена відповідно до Постанови № 1-3 та відповідає затвердженій нею формі. На всі види оплати праці, включені в довідку, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Довідку видано на підставі особових рахунків, відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату позивача за 2019-2021 роки.

Отже, відображені у спірній довідці види оплати праці є складовими заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з чим, вони мають братися до уваги при обчисленні розміру пенсії позивача.

Такий висновок суду узгоджується з положеннями пункту першого частини першої статті 41 Закону № 1058, за змістом яких до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Жодних заперечень щодо форми, підстав видачі, періоду, за який вказана заробітна плата для обчислення пенсії, тощо, відповідач-1 в оскаржуваному рішенні не навів.

Єдиною підставою, через яку відповідач-1 відмовив позивачу в проведенні перерахунку пенсії на підставі спірної довідки, є те, що вона не зазначена в рішенні суду від 12 січня 2023 року у справі № 380/12781/22.

Однак зазначена підстава для відмови в проведенні перерахунку пенсії позивача є надуманою та суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки обов`язок здійснити перерахунок пенсії позивача за наявності законних підстав для цього у відповідачів виникає на підставі вищенаведених положень нормативно-правових актів, якими вони повинні керуватися у своїй діяльності, та з урахуванням наданих для перерахунку пенсії документів, обов`язковість врахування яких не повинна бути підтверджена судовим рішенням.

Доводи відповідачів про те, що стаття 90 Закону № 889 не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям суд відхиляє, позаяк у правовій ситуації, яка розглядається, позивач звернувся за перерахунком пенсії на підставі спірної довідки не у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючого державного службовця, а через те, що період заробітку, вказаний у цій довідці, не був охоплений попередніми довідками про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, що зазначені в рішенні суду від 12 січня 2023 року у справі № 380/12781/22 під час призначенні пенсії.

Беручи до уваги викладене у сукупності, суд висновує, що відповідач-1 приймаючи оскаржуване рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії позивача діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати, а позовну вимогу у цій частині задовольнити.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд враховує таке.

Позивач уважає, що достатнім та ефективним способом захисту його порушеного права буде зобов`язання відповідача-2, тобто пенсійного органу, в якому він перебуває на обліку та до якого звертався із заявою про перерахунок пенсії, перерахувати пенсію за віком, призначену відповідно до статті 37 Закону № 3723, пунктів 10, 12 Закону № 889, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи перед зверненням за пенсією) за № 10/7.4-22/38 від 27 вересня 2023 року з часу звернення за перерахунком такої, тобто з 02 жовтня 2023 року.

Щодо органу Пенсійного фонду України, якого належить зобов`язати відновити порушене право позивача на перерахунок пенсії, суд зазначає таке.

У пунктах 27, 28 постанови від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23 Верховний Суд вказав таке: « 27. У справі, яка розглядається суди встановили, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Волинській області, рішенням якого ОСОБА_1 з 11.01.2023 призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, при обчисленні якої застосовано показник середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016.

28. Тож, дії зобов`язального характеру щодо проведення позивачу нарахування призначеної йому пенсії за віком згідно із Законом № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020-2022 роки, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ Волинської області, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення».

У цій справі заяву позивача про перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яке за наслідками її розгляду прийняло оскаржуване рішення про відмову в проведенні перерахунку пенсії. Отже, право позивача на перерахунок пенсії порушило Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, з огляду на що саме цей орган Пенсійного фонду України належить зобов`язати відновити порушене право позивача.

Щодо способу захисту порушеного права позивача суд зазначає таке.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі № 810/637/18.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд України, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі й поданих вперше, а також прийняття відповідних рішень за наслідками їх розгляду.

За цих обставин з урахуванням повноважень органу Пенсійного фонду України на прийняття рішення про перерахунок пенсії та визначення підстав, за яких проводиться відповідний перерахунок пенсії або приймається рішення про відмову в її перерахунку, суд уважає за необхідне покласти на відповідача-1, який прийняв оскаржуване рішення за принципом екстериторіальності, що підлягає скасуванню, обов`язок повторно розглянути заяву позивача від 02 жовтня 2023 року про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні, та положень статті 45 Закону № 1058, яка встановлює строки перерахунку пенсії.

У зв`язку з цим позовну вимогу у частині, яка розглядається, потрібно задовольнити частково.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 на користь позивача 5000,00 гривень понесених ним витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Суд встановив, що між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатом Головкою Любомиром Васильовичем (Адвокат) укладено Угоду про надання правової допомоги адвоката від 30 серпня 2022 року. За змістом цієї угоди за її виконання Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі, що визначається в додатковій угоді на підставі обсягу наданих послуг, що підписується Сторонами.

Згідно з Додатком до Угоди про надання правової допомоги адвоката від 30 серпня 2022 року Сторони угоди від 30 серпня 2022 року погодили і Клієнт сплатив Адвокату при її підписанні аванс в сумі 5000,00 грн, котрий не підлягає поверненню. В суму авансу включається підготовка, подання та супроводження позовної заяви.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем (Клієнтом) Адвокату авансу в сумі 5000,00 грн за надану правничу допомогу.

Щодо цього суд враховує, що норма статті 134 КАС України передбачає можливість здійснювати розподіл судових витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають сплаті, тобто, ще не сплачені стороною.

Правова позиція з цього питання викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, у якій суд заначив про те, що «КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції».

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Водночас розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з аналізу статті 134 КАС України, випливає, що, крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У разі визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За цих обставин суд зазначає, що ця справа згідно з положеннями статей 4, 12, 263 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.

Так, предмет спору у цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Також суд враховує відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що наведені в адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці цього адміністративного позову.

Окрім того, відповідно до частини шостої статті 12 КАС України справи про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг відносяться до справ незначної складності.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань сторони відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Отже, заявлені представником позивача до відшкодування 5000,00 гривень витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення зі сторони відповідача становить надмірний тягар для нього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

За наведених обставин з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних робіт (наданих послуг), суд уважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача-1 (рішення якого скасоване судом та який зобов`язаний відновити порушене право позивача) понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 1500,00 грн.

Також суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог. Отож, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, підлягає сума судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06 жовтня 2023 року № 23 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 жовтня 2023 року про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1073,60 грн сплаченого судового збору та 1500,00 грн витрат на правничу допомогу.

В стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 21 лютого 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна