Справа № 420/5355/24
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5355/24
УХВАЛА

23 лютого 2024 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить:

визнати дії Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), які полягають у відмові зняти арешти з всього належного нерухомого майна ОСОБА_1 , протиправними;

зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса):

- зняти арешт з майна ( невизначене майно, все нерухоме майно) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови про арешт нерухомого майна, серія та номер В-6/ ВП № 27553305 від 13.07.2011 року;

- здійснити реєстраційні дії щодо припинення (виключення відомостей) обтяження номер запису 11380359 від 13.07.2011 року, накладеного в рамках виконавчого провадження № 27553305;

зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса):

- зняти арешт з майна ( все майно ) ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони його відчуження, серія та номер В-5/475 86069 від 19.05.2015 року;

- здійснити реєстраційні дії щодо припинення (виключення відомостей) обтяження номер запису 9844243 від 28.05.2015 року, накладеного в рамках виконавчого провадження № 47586069.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У відповідності до частини п`ятої статті 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби врегульовано ст.287 КАС України.

Так, відповідно до ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом установлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено у розділі X Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Згідно ч.1, 2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на примусовому виконанні Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 27553305, з примусового виконання виконавчого листа № 2-283/11 від 26.04.2011 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Імексбанк» грошової суми у розмірі 32 868,69 грн. 13.07.2011 року в рамках виконавчого провадження №27553305 винесено постанову про арешт майна ОСОБА_1 , серія та номер В-6/ ВП № 27553305 від 13.07.2011р., на підставі якої було зареєстровано обтяження № 11380359.

Також на примусовому виконанні Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 47586069, з примусового виконання виконавчого листа № 1512/6237/2012 від 21.02.2014 року, виданого Київським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» грошових коштів у розмірі 150 920,39 грн.

19.05.2015 року в рамках виконавчого провадження №47586069 винесено постанову про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер В-5/47586069 на підставі якої було зареєстровано обтяження № 9844243 від 28.05.2015р. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 21676215).

Разом з тим, на запит представника позивача, відповідачем, зокрема, повідомлено, що виконавчі провадження № 27553305 та № 47586069, в рамках яких накладено арешт на майно позивача, знищені за терміном зберігання.

Також, 08.02.2024 р. адвокатом Білозор О.О. було отримано відповідь Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 7856 від 31.01.2024 р. на заяву про зняття арешту, відповідно до якої Відповідач зазначає, що законні підстави для зняття арешту з майна, належного на праві приватної власності ОСОБА_1 , відсутні.

Позивач вважає, що відмова Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у знятті арештів, накладених на підставі постанови про арешт майна боржника від 13.07.2011 року в рамках ВП № 27553305 та постанови про арешт майна боржника від 19.05.2015 року в рамках ВП № 47586069, суперечить його правам, законним інтересам та законодавству в цілому.

Тобто, в даному випадку, спірні правовідносини пов`язані із особистими немайновими правами позивача, які мають цивільно-правову природу, оскільки спрямовані на забезпечення їх реалізації у сфері приватно-правових відносин.

Положеннями ч.1 ст.287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з ч.3 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження рішення" передбачено, що дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Підставою цього позову позивач визначила наявність арешту, накладеного на її майно, що перешкоджає позивачу ним розпоряджатися.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України до спірних правовідносин підлягають застосуванню висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2020 р. у справі № 340/25/19, які полягають у наступному.

Для визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Отже, з урахуванням суті цього спору, характеру правовідносин, суб`єктного складу сторін, підстав та предмету позову цей спір є приватно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спрямований на захист майнових прав позивача. Такий позов підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецидентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Згідно п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.1, 2, 6, 7, 170, 171, 243, 248, 379 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що дане питання підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у загальному місцевому суді.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Суддя П.П.Марин