Справа № 308/1131/24
Суддя: Малюк В. М.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/1131/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

Головуючого судді - Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП ДПП в Закарпатській області Сидоренко Євгена Володимировича, про скасування постанови серії ЕАТ № 7961810 від 18.10.2023 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з вищевказаним позовом про скасування постанови серії ЕАТ № 7961810 від 18.10.2023 року, про притягнення до адміністративної відповідальності.

Заявлений позов мотивує тим, що на вул. Швабській, м. Ужгорода, о 24 год. 17 хв. 18.10.2023 року, вона була затримана нарядом працівників управління патрульної поліції в Закарпатській області, за безпідставно інкриміноване ними правопорушення, а саме за те, що ніби вона не виконала їхню вимогу про зупинку. По вказаному факту, в 01 год. 42 хв. 18.10.2023 року, капралом поліції Думинець Д.О., відносно ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол ААД № 411346, за правопорушення, передбачене п.п. 2.4 та 8.9 б) ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності згідно до ч. 1 ст. 122-2 КУпАП.

Вказаний адміністративний протокол було скеровано за належністю розгляду цієї справи, до Ужгородського міськрайонного суду.

Під час ознайомлення із матеріалами справи № 308/21622/23, адвокатом було виявлено, що у матеріалах справи наявна ксерокопія постанови від 18.10.2023 року, ЕАТ № 7961810, стосовно ОСОБА_1 якою останню притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 20400 гривень, за ч.4 ст.126 КУпАП, за те, що вона керувала транспортним засобом будучи позбавленою такого права, хоча це не відповідає дійсності.

Позивачка зазначає, що в реквізиті розділу 5 постанови ЕАТ № 7961810, зазначено, що вона керувала транспортним засобом на АДРЕСА_1 , 18.10.2023 року, в 01:48:35 годин. В той же час у вищезгаданому адміністративному протоколі від 18.10.2023 року ААД № 411346 зафіксовано, що по факту фіксації цього правопорушення, ОСОБА_1 керувала транспортним засобом на вул. Швабській, 64, м. Ужгорода, 18.10.2023 року, в 00 год. 17 хв. Таким чином, із твердження змісту вказаної постанови інспектора УПП Сидоренка Є.В. вбачається, що ніби після її затримання та відсторонення поліцейськими від керування транспортним засобом, що зафіксовано в 00 год. 17 хв., вона змогла керувати транспортним засобом о 01:48:35 годин, що очевидно не узгоджується з фактичними даними та не відповідає дійсності.

В розділі 1 постанови ЕАТ № 7961810, від 18.10.2023 року, зафіксовано дату і час розгляду цієї справи, де зазначено, що така розглядалася в 02 год. 10 хв. 36 сек., що також суперечить дійсності, оскільки в цей час всі адміністративно-процесуальні дії щодо затримання ОСОБА_1 були завершені і остання в цей час поліцейськими відпущена додому.

Вказує, що з постановою ЕАТ № 7961810, від 18.10.2023 року та своїми правами передбаченими ст .ст. 268, 289 КУпАП, ознайомлюватися не могла про що додатково свідчить відсутність її підпису.

Крім зазначеного, про незаконність, безпідставність та необґрунтованість дій інспектора прямо і незаперечно вказує і той факт, що як на час складання ним вищезазначеної постанови, так і на теперішній час, ОСОБА_1 не є особою, що позбавлена права керування транспортними засобами, про що свідчить доданий до позовної заяви інформаційний лист ТСЦ МВС № 2141.

З огляду на вищевказане, позивачка вважає, що інспектором УПП Сидоренко Є.В. порушено ряд норм як матеріального так і процесуального права, що порушило її законні права та інтереси, а тому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, серії ЕАТ № 7961810 від 18.10.2023 року.

Крім цього, позивачкою до позовної заяви подано заяву про поновлення пропущеного строку оскарження вищезазначеної постанови, яку мотивує тим, що про наявність такої постанови їй стало відомо лише 11.01.2024 року, оскільки така була складена без її відому, без її присутності та без надання або надсилання копії постанови за адресою місця проживання позивачки.

Представником відповідача - Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції надано відзив на адміністративний позов, у якому представник зазначив, що 18.10.2023 року екіпажем патрульної поліції УПП в Закарпатській області ДПП під час несення служби в м. Ужгороді під час патрулювання по вулиці Швабській в м. Ужгород, виявили транспортний засіб AUDІ А8 з державним номерним знаком (далі -днз.) НОМЕР_1 , який під час руху виїжджав на зустрічну смугу для руху. Відповідно до положень п.2 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний транспортний засіб було прийнято рішення зупинити, який під час початку руху та під час зупинки не подав відповідний світловий покажчик повороту, чим скоїв адмінправопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Водієм зазначеного транспортного засобу виявився Позивач. Інспектор належним чином представився, назвав причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Під час спілкування з Водієм при перевірці документів відповідно до пункту 2.1 ПДР України було встановлено, що ОСОБА_1 позбавлена права керування транспортними засобами, чим порушила вимоги пункту 2.1.а ПДР України, відповідальність за дане правопорушення передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог пункту 2.1а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (підтверджується відеозаписом на 1:37:40 год.) Також додав, що на Позивача, того ж дня 18.10.2023 року було складено протокол ААД №411380 за порушення ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується висновком лікаря медичного закладу №2112, що дорівнює 2,17 %. (відеозапис правопорушень від 18.10.2023р. додано до матеріалів справи за ч.1 ст. 130 КУпАП). Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав. Інспектор виніс постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 копійок, відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію.

Крім цього, 19.02.2024 року представником відповідача подано до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду через пропущення строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, однак її представник адвокат Качайло А.І. надав суду заяву, в якій останній просить суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити.

Представник відповідача у судове засідання надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутності та відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, поданий відзив та інші заяви зокрема, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Так, спір між сторонами виник з приводу притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР) та ст.286 КАС України.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено судом, 18.10.2023 року стосовно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕАТ № 7961810, якою останню притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 гривень.

Зі змісту постанови вбачається, що 18.10.2023 року, в 01:48:35, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «AUDІ А8» днз. НОМЕР_1 , по вулиці Швабській, в м. Ужгород, перед початком руху не подала сигнал світловим покажчиком повороту, не була пристебнута паском безпеки та керувала т/з будучи позбавленою права керування транспортними засобами, чим порушила вимоги пункту 2.1.а ПДР України.

Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 20 400 гривень.

Згідно із частиною 6 статті 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч.4 ст.126 КУпАП.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

У відповідності до положення ст.9 КУпАП - адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна(умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа), уповноважена на розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі, інспектор УПП, мають діяти із дотриманням вимог законодавства.

Приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення її до адміністративної відповідальності, заперечує факт порушення ним правил дорожнього руху та вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП.

Так, позивачці інкримінується те, що 18.10.2023 року, в 01:48:35, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «AUDІ А8» днз. НОМЕР_1 , по вулиці Швабській, в м. Ужгород, перед початком руху не подала сигнал світловим покажчиком повороту, не була пристебнута паском безпеки та керувала т/з будучи позбавленою права керування транспортними засобами, чим порушила вимоги пункту 2.1.а ПДР України.

Підпунктом «а» пункту 2.1. ПДР визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Однак в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 не є особою, що позбавлена права керування транспортними засобами, що підтверджується наявним у матеріалах справи інформаційним листом ТСЦ МВС № 2141, у якому зазначено, що відповідно до Єдиного державному реєстру МВС станом на 02.02.2024 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Код ІПН НОМЕР_2 ) містяться відомості про видачу 18.05.2011 року, ВРЕР УДА1 по обслуговуванню м. Ужгород, Ужгородського, Великоберезнянського та Перечинського районів посвідчення водія серії НОМЕР_3 з правом керування транспортними засобами категорії «В1» та «В». Дане посвідчення водія має статус «виданий». Одночасно зазначено про наявність відомостей щодо позбавлення права керування транспортними засобами за ст. 130 ч. 1 КУпАП, скоєного 02.02.2019 року з 25.03.2019 року по 25.03.2020 року.

23.06.2023 року після успішного перескладання теоретичного та практичного іспитів в ТСЦ 2141, зазначене вище (діюче) посвідчення водія було повернуто.

Станом на 18.10.2023 року, відсутні відомості щодо позбавлення права керування транспортними засобам.

Частиною 2 статті 251 КУпАП встановлено, що обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Позивачка заперечила факт дослідження відповідачем будь-яких обставин під час розгляду справи про притягнення її до адміністративної відповідальності та дослідження доказів на підтвердження вини останньої.

Окрім того, відповідачем не надано жодних доказів, які спростували б твердження позивачки, які викладені в позовній заяві.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивачки, однак доказів того, що ОСОБА_1 порушила вимоги п.2.1.а ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст. 126 КуПап, не надано.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Виходячи із норм викладених в ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В порушення законодавчих положень відповідачем не з`ясовано всіх обставин справи про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 280 КУпАП.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Підсумовуючи вказане, з огляду на встановленні в судовому засіданні обставини та визначенні відповідно до них правовідносини, враховуючи те, що відповідачем не долучено жодного доказу, та не доведено сам факт порушення позивачем п. 2.1а ПДР України та вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАп, вважаю, що постанова про накладення адміністративного стягнення в цій частині підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю.

Що стосується заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду через пропущення строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, то суд зазначає, що оскільки позивачкою доведено поважність причин пропуску строку для оскарження вищезазначеної постанови, а також з урахуванням обставин за яких було порушено законні права останньої, така до задоволення не підлягає.

З огляду на вищенаведеного позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст. ст. 6-14, 25, 32, 77, 205, 241, 243 - 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 33, ч.4 ст.126, ст.ст. 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284, 288 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задоволити частково.

Поновити строк на оскарження постанови.

Постанову серії ЕАТ № 7961810 від 18.10.2023 року, в частині визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП - скасувати, а провадження у цій частині закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В решті вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст.286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.02.2024 року.

Суддя В.М. Малюк