Справа № 440/8336/23
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/8336/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (надалі також - позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" (надалі також - відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 102533,09 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем на виконання вимог статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" у 2022 році не забезпечено виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та не сплачено у добровільному порядку у встановлений законом строк адміністративно-господарську санкцію у сумі 102533,09 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано докази.

11.07.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, організацій, громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю. Тільки після проведення перевірки складається акт перевірки, в якому зазначається наявність або відсутність порушення, але будь яка перевірка відносно ПСП "Дружба" проведена не була. Відповідно до фінансово-господарської звітності, наданій в ПФУ, в 2022 році в ПСП "Дружба" працювало 8 чоловік з інвалідністю, а саме, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що вдвічі перевищує розрахований норматив, за яких на відповідний рахунок ПФУ сплачено ЄСВ в розмірі 22% від заробітної плати, при нормативних вимогах - 8 %, що обумовило переплату ЄСВ в розмірі 14% кожній працюючій особі з інвалідністю. Враховуючи військовий стан підприємство залишило надлишково сплачені кошти в бюджеті без повернення. Повідомлення про прийняття на роботу вищеназваних працівників - осіб з інвалідністю були направлені до структурного підрозділу ПФУ через електронний кабінет платника ЄСВ з допомогою бухгалтерського програмного забезпечення М.Е.DОС. Поряд з цим, термін погашення нарахованих штрафних санкцій до 15 квітня наступного року, за тим, коли, на думку позивача, підприємство порушило норматив. Тобто штраф за порушення нормативу у 2022 році потрібно було б сплатити до 15.04.2023. При цьому, у разі виявлення, на думку позивача, порушення квоти за 2022 рік Фонд мав до 10 березня поточного року в автоматизованому режимі розрахувати суму адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті, й передати інформацію до ПФУ. У спірному випадку позивач бездоказово стверджує, що розрахунок адміністративно-господарської санкції за порушення інвалідного нормативу відправлено ПСП "Дружба" структурним підрозділом фонду соціального захисту осіб з інвалідністю 17.04.2023, так як така інформація була фактично направлена на електронну адресу підприємства 26.04.2023 о 09:07 год з вимогою сплати суми санкцій до 18.04.2023, тобто вже після граничного терміну їх сплати. Вже тільки ці факти несвоєчасного розрахунку та направлення на адресу підприємства, а також не проведення перевірки, є підставою для скасування не лише нарахованої пені, а й власне самої адміністративно-господарської санкції /а.с. 19-25/.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач наполягає на тому, що у 2023 році 15 квітня припало на вихідний день суботу, а отже останнім днем самостійної сплати вважається наступний робочий день, а саме 17 квітня (понеділок) 2023 року. Отже, інформація щодо заборгованості доведена відповідачу до настання граничної дати самостійної сплати. Офіційний розрахунок надіслано в електронний кабінет підприємства відповідно до вимог законодавства на веб-порталі Пенсійного фонду 17.04.2023 о 13:30 год, про що свідчить електронна квитанція з ЦБІ. У зв`язку з несплатою нарахованих санкцій на електронну пошту підприємства додатково було надіслано інформаційне повідомлення про нарахування адміністративно-господарських санкцій та необхідність їх сплати. Поряд з цим, за правильність та достовірність бухгалтерського обліку та звітності відповідальність несуть посадові особи ПСП "Дружба". Розрахунок адміністративно-господарських санкцій Фондом здійснено відповідно до вимог законодавства. Законом не передбачено іншого механізму отримання відділенням Фонду даних для нарахування адміністративно-господарських санкцій, ніж того який передбачено статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". Відтак, висновок відповідача про вжиття ним належних заходів щодо працевлаштування інвалідів на створених для них робочих місцях та відсутність його вини у незайнятості таких вакансій особами з інвалідністю є передчасним. У відзиві не наведено норм законодавства, які б визначали перелік підстав для звільнення роботодавця, який не виконує норматив, від сплати адміністративно-господарської санкції та пені /а.с. 144-145/.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач наполягає на тому, що у відповіді на відзив позивач обійшов поза увагою аргументи ПСП "Дружба" стосовно законності самого факту нарахування цих адміністративно-господарських санкцій Фондом. ПСП "Дружба" надало суду належні докази про вдвічі перевищений ним норматив робочих місць в 2022 році та копії підтверджуючих документів працевлаштування інвалідів на підприємстві. Підприємство не несе відповідальності за невнесення відомостей щодо нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи /а.с. 148-149/.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ПСП "Дружба" зареєстроване в якості юридичної особи, що учасниками справи не заперечується.

За невиконання обов`язку щодо працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу робочих місць для працевлаштування, встановленого статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 102533,09 грн.

У зв`язку з несплатою відповідачем адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України від 21.03.1991 №875-XII "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (далі за текстом - Закон № 875-XII) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною першою статті 20 Закону №875-ХІІ зазначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Статтею 217 Господарського кодексу України передбачено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частин першої та другої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України слідує, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Відповідно до частин першої та другої статті 17 Закону №875-ХІІ з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом. Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Частиною третьою статті 17 Закону №875-ХІІ встановлено, що відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону №875-ХІІ (у редакції, чинній станом на 01.01.2022) підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю" від 18.10.2022 № 2682-IX (набула чинності 06.11.2022) частину третю статті 18 викладено в такій редакції: "Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.".

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 №5067-VI (далі за текстом - Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання не пізніше ніж за два місяці до вивільнення (не пізніше ніж за 30 календарних днів до вивільнення у разі звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу").

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування служби зайнятості, соціального страхування на випадок безробіття, сприяння продуктивній зайнятості населення, у тому числі молоді, та впровадження нових активних програм на ринку праці" від 21.09.2022 № 2622-IX (набрання чинності 29.10.2022) абзац третій пункту 4 наведеної статті Закону доповнено реченням такого змісту: "Інформація щодо вивільнення працівників відповідно до пункту 6 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України подається не пізніш як за 10 календарних днів до вивільнення".

На виконання пункту 4 частини третьої статті 50 Закону №5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства економіки №827-22 від 12.04.2022).

Відповідно до пункту 5 Порядку №316 форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

Наказом Міністерства економіки від 12.04.2022 № 827-22 "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання (набрав чинності 07.07.2022) визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 "Про затвердження форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, та передбачено, що форма № 3-ПН подається юридичними особами, фізичними особами-підприємцями, які в межах трудових відносин використовують працю фізичних осіб (далі - роботодавець), за наявності попиту на робочу силу (вакансії); форма № 3-ПН заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником; роботодавець визначає вид форми № 3-ПН - первинна або уточнювальна; первинна форма № 3-ПН подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії); уточнювальна форма № 3-ПН подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії(й), зокрема умов праці, розміру заробітної плати, вимог до кандидата(ів) тощо (пункти 1.4, 1.5, 1.6 розділу І Порядку).

Водночас, періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається у певний строк з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію у разі наявності попиту на робочу силу або у разі відповідного уточнення.

Так, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.06.2018 у справі №806/1368/17, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у визначений строк з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Законом №875-ХІІ визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такої особи з інвалідністю.

З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу субсидіарно покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідача складає 1 робочих місця.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог чинного законодавства ПСП "Дружба" у 2022 році створило численні робочі місця для осіб з інвалідністю на різних посадах, зокрема, начальника бригади, тракториста-машиніста, водія автотранспортних засобів, бухгалтера, головного агронома, електрогазозварника, механіка-електрика, технолога, головного електрика, механіка, інженеру з ремонту, слюсаря-ремонтника, оператора сушильної установки, оператора зав. та розв. установки, підсобного робітника, завідувача господарства, обліковця, начальника юридичного відділу, інженера з експлуатації установки газового об`єкту, з зайнятістю в повний робочий день та відповідною заробітною платою, характер роботи - сезонна.

При цьому, протягом усього 2022 року підприємством з метою інформування служби зайнятості про створені вакансії для осіб з інвалідністю були направлені численні звітності за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", в яких зазначено про відкриті на підприємстві вищезазначені вакансії для осіб з інвалідністю /а.с. 121-142/.

Відповідно до наявних у матеріалах справи наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи судовим розглядом встановлено, що протягом 2022 року на підприємстві працювали наступні особи з інвалідністю - ОСОБА_5 (з 10.08.2022 по 04.11.2022), ОСОБА_6 (з 10.11.2022), ОСОБА_4 (з 29.04.2022 по 26.12.2022), ОСОБА_3 (з 10.03.2022), ОСОБА_2 (з 04.03.2022), ОСОБА_1 (з02.06.2006), ОСОБА_7 (з 19.05.2022) та ОСОБА_8 (з 19.05.2022) /а.с. 44-45, 53, 61-62, 70, 78, 86, 89-90, 98-99/.

Водночас, суд вважає за доцільне відмітити також те, що двоє з вищевказаних працівників - осіб з інвалідністю, а саме, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , були прийняті на роботу в результаті їх направлення на підприємство центром зайнятості, що підтверджується відповідними корінцями направлення на працевлаштування, довідками до акту огляду МСЕК та індивідуальними програмами реабілітації інваліда /а.с. 108-120/.

За викладених обставин, у спірному випадку відповідач здійснював інформування центру зайнятості про створення робочих місць для осіб з інвалідністю шляхом подання звітів за формою №3-ПН.

Докази того, що органом працевлаштування осіб з інвалідністю направлялися відповідачу протягом 2022 року інші особи з інвалідністю для працевлаштування, окрім ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а також того, що особи з інвалідністю самостійно зверталися до відповідача з метою працевлаштування, і що відповідач відмовив у прийнятті осіб з інвалідністю на роботу, у матеріалах справи відсутні.

З аналізу норм Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" вбачається, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати осіб з інвалідністю на створені робочі місця, натомість, вимагає від нього вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, визначених у статті 18 Закону.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, при цьому враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "… адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень".

З огляду на встановлення судом того, що відповідач вживав необхідних заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме, створив робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, а також працевлаштував серед інших осіб з інвалідністю й двох осіб з інвалідністю, направлених центром зайнятості, застосування до нього адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць є необґрунтованим.

Отже, позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ПСП "Дружба" про стягнення адміністративно-господарських санкцій задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 243-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (вул. Європейська, буд. 49, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 13937406) до Приватного сільськогосподарського підприємства "Дружба" (вул. Центральна, буд. 33-Б, с. Очеретувате, Кременчуцький район, Полтавська область, 38720, ідентифікаційний код 03770000) про стягнення адміністративно-господарських санкцій відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною восьмою статті 18, частинами сьомою-восьмою статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г. Ясиновський