Справа № 580/10910/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року справа № 580/10910/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

17.11.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу:

- грошової компенсації за не використану щорічну соціальну відпустку, як учаснику бойових дій по 14 днів за рік, (за 4 роки: 2020, 2021, 2022 та 2023);

- додаткової винагороди за виконання бойових завдань на лінії зіткнення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2023 за період з 30.06.2023 по 01.09.2023 в розмірі 100 000 грн;

- грошової допомоги на оздоровлення, відповідно до ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- грошової компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 05.03.2020 по 01.09.2023;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу:

- грошову компенсацію за не використану щорічну соціальну відпустку, як учаснику бойових дій за 4 роки: 2020, 2021, 2022 та 2023 рр. в кількості - 56 днів;

- додаткову винагороду за виконання бойових завдань на лінії зіткнення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2023 за період з 30.06.2023 по 01.09.2023 в розмірі 100 000 грн;

- грошову допомогу на оздоровлення, відповідно до ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 05.03.2020 по 01.09.2023.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та був звільнений наказом від 01.09.2023 № 255. Вважає, що при звільненні з ним не був проведений повний розрахунок грошового забезпечення, а саме відповідач не виплатив позивачу грошову компенсацію за використану щорічну соціальну відпустку як учаснику бойових дій по 14 днів за рік, що за 4 роки (2020, 2021, 2022 та 2023) складає - 56 днів; додаткову винагороду за виконання бойових завдань на лінії зіткнення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2023; грошову допомогу на оздоровлення відповідно до ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до наказу Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту». Вказує, що 08.09.2023 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити службове розслідування щодо посадових осіб військової частини НОМЕР_1 з приводу не здійснення повного розрахунку з позивачем, а також нарахувати та виплатити спірні виплати, однак відповіді не отримав, тому за захистом своїх прав позивач звернувся до суду.

Ухвалою від 22.11.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач проти позову заперечив. 29.11.2023 надав відзив на позовну заяву, в якому щодо грошової компенсації за не використану щорічну соціальну відпустку як учаснику бойових дій, за 4 роки: 2020, 2021, 2022 та 2023 рр. в кількості 56 днів відповідач зазначив, що відповідно до картки особового рахунку позивача в листопаді 2023 року (після звільнення) була сплачена сума в розмірі 43 152,97 грн, саме як компенсація за невикористані відпустки як учаснику бойових дій. Тому в цій частині позовних вимог провадження у справі підлягає закриттю.

Щодо додаткової винагороди за виконання бойових завдань на лінії зіткнення відповідно до постанови КМУ № 168 за період з 30.06.2023 по 01.09.2023 в розмірі 100 000 грн відповідач вказав, що з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, Міністром оборони України видано окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022, відповідно до ч. 2 п. 5 якого виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини. Так, обов`язковою підставою подання рапорту командира підрозділу для нарахування додаткової винагороди є одночасна наявність бойового наказу (бойового розпорядження) та запис у журналі бойових дій. Відповідно до картки особового рахунку позивача у липні 2023 року останньому була виплачена сума в розмірі 6 666,67 грн, а у вересні 2023 року виплачена сума в розмірі 25 161,29 грн, саме як додаткова винагорода в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Щодо грошової допомоги на оздоровлення відповідач зазначив, що відповідно до картки особового рахунку позивача у жовтні 2023 року (після звільнення) йому була виплачена сума в розмірі 29 282,37 грн, як компенсація невикористаної відпустки. Однак, в рядку «Вид нарахування» помилково зазначено компенсація невикористаної відпустки, так як повинно було вказано «вид нарахування - допомога на оздоровлення». Тому провадження у справі в цій частині позовних вимог необхідно закрити.

Щодо грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 05.03.2020 по 01.09.2023 відповідач вказав, що наказом від 08.05.2023 № 255 позивач був переведений до військової частини НОМЕР_1 , а до цього він проходив службу в Черкаському зональному відділі Військової служби правопорядку з 05.03.2020 по 07.05.2023. У відповідача немає інформації щодо правовідносин, які мали місце у позивача до прибуття на службу до військової частини НОМЕР_1 , тому відповідач вважає, що можливо Черкаський зональний відділ Військової служби правопорядку видавав необхідне речове майно або сплачував кошти за майно.

З вказаних підстав просить в частині позивних вимог стосовно визнання протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу: грошової компенсації за не використану щорічну соціальну відпустку, як учаснику бойових дій по 14 днів за рік, (за 4 роки: 2020, 2021, 2022 та 2023); грошової допомоги на оздоровлення, відповідно до ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» провадження закрити. В частині інших позовних вимог - відмовити повністю.

29.01.2024 позивач подав до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що 11.11.2023 він отримав на свій рахунок від в/ч НОМЕР_1 - 42 505 грн 68 коп. Також зазначив, що з 30.06.2023 по 01.09.2023 брав безпосередню участь у бойових діях на першій лінії зіткнення на різних ділянках фронту, окрім 2 тижнів, коли перебував на операції, тому за цей період відповідач зобов`язаний був виплатити додаткову премію в розмірі 100 000 грн на підставі постанови КМУ № 168.

14.02.2024 Черкаський зональний відділ Військової служби правопорядку листом від 12.02.2024 № 77/пр/570 повідомив, що у Черкаського ЗВ ВСП відсутній підрозділ, який забезпечує речовим майном військовослужбовців. У зв`язку з тим, що Черкаський ЗВ ВСП перебуває на речовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_2 , копія ухвали суду від 25.01.2024 направлена до зазначеної військової частини для організації виконання.

19.02.2024 відповідач подав до суду додаткові пояснення, в яких щодо періоду та за яку кількість днів позивачу була нарахована грошова компенсація за невикористану відпустку як учаснику бойових дій у сумі 43 152,97 грн та зазначив, що після звільнення позивач подав скаргу від 06.09.2023, в якій просив здійснити нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану щорічну соціальну відпустку як учаснику бойових дій, за 4 роки: 2020, 2021, 2022 та 2023 рр. в кількості - 56 днів. Відповідно до картки особового рахунку позивачу була у листопаді 2023 року (після звільнення) сплачена сума в розмірі 43 152,97 грн саме як компенсація за невикористані відпустки як учаснику бойових дій. Загальна кількість днів, за які було нараховано компенсацію, складає 56 днів.

Щодо місяців, за які позивачу була нарахована та виплачена додаткова винагорода відповідно до постанови КМУ № 168 у сумі 6 666,67 грн та 25 161,29 грн та вид додаткової винагороди (до 30000 грн чи до 100000 грн) та причин ненарахування додаткової винагороди за липень 2023 року відповідач вказує наступне. Сума в розмірі 6 666,67 грн була виплачена позивачу враховуючи те, що він здійснював виконання бойових завдань на лінії зіткнення 29 та 30 червня 2023 року, тобто сплачено за два дні з розрахунку 100 000,00 грн за місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Згідно з грошовим атестатом позивача від 27.06.2023, виданого Черкаським зональним відділом військової служби правопорядку, позивачу виплачено додаткову винагороду за червень 2023 року у сумі 25 000,00 грн за 25 діб пропорційно прослуженим дням. Загальна сума додаткової винагороди, яку позивач отримав за червень місяць складає: 25 000,00 + 6 666,67 = 31 666,67 грн.

Сума в розмірі 25 161,29 грн була сплачена позивачу за період з 03.08.2023 по 28.08.2023 з розрахунку 30 000,00 грн за місяць, тобто пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Позивач в цей період не здійснював виконання бойових завдань на лінії зіткнення та не брав участь у бойових діях, тому підстав нарахування додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн не було. У підтвердження нарахування додаткової винагороди в розмірі 30 000,00 грн пропорційно дням участі у заходах відповідач надав рапорт від 08.09.2023, в якому за № 134 значиться ОСОБА_1 та період нарахування 03.08.2023 - 28.08.2023. Таким чином, за серпень місяць відповідач сплатив суму в розмірі 25 161,29 грн, саме як додаткова винагорода в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У липні 2023 року позивач не перебував в зоні бойових дій, перебував у відпустці, та на лікуванні, тому додаткова винагорода позивачу не нараховувалась.

Щодо тривалості щорічної основної відпустки позивача за 2023 рік, яку кількість діб позивач не використав на дату звільнення з військової служби, за яку кількість діб позивачу належить виплатити грошову компенсацію та надати розрахунок суми грошової компенсації відповідач вказав наступне. У наказі про звільнення № 255 від 01.09.2023 зазначено, що щорічна відпустка за 2023 рік використана частково у кількості 10 діб. Виплатити грошову компенсацію за невикористані 38 діб щорічної основної відпустки за 2022-2023 рр. у розмірі 29 282,37 грн. Відповідно до картки особового рахунку позивачу була у жовтні 2023 року виплачена сума в розмірі 29 282,37 грн, як компенсація невикористаної відпустки, тобто сплачена в повному обсязі.

Відповідач у відзиві зазначив про те, що в рядку «Вид нарахування» помилково зазначено компенсація невикористаної відпустки, так як повинно було вказано «вид нарахування - допомога на оздоровлення». Таким чином, представник відповідача вважає, що сплатив грошову допомогу на оздоровлення, яку вказував позивач у позовній заяві, хоча і неправильно вказано призначення. Водночас, вказує відповідач, це твердження було зроблено помилково, оскільки сума в розмірі 29 282,37 грн була сплачена саме як компенсація невикористаної відпустки за 38 днів.

Щодо надання розрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік відповідач повідомив таке. Відповідно до грошового атестату від 27.06.2023 позивачу виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, наказ начальника ЧЗВ ВСП від 27 лютого 2023 р. № 51». Тобто, позивач ще до переводу до військової частини НОМЕР_1 отримав цю одноразову додаткову грошову виплату від Черкаського зонального відділу військової служби правопорядку. Підстав нараховувати вдруге та здійснювати виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік у відповідача не було.

20.02.2024 Черкаський зональний відділ Військової служби правопорядку листом від 16.02.2024 № 77/пр/633 направив відомості, надані військовою частиною НОМЕР_2 . Так, відповідно до листа військової частини НОМЕР_2 від 15.02.2024 № 901/415/19 ОСОБА_1 дійсно перебував на речовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 з 05.03.2020 та відповідно до наказу начальника Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку № 156 від 27.06.2023 був виключений з списків особового складу відділу та всіх видів забезпечення. Для зняття з речового забезпечення позивач в речовій службі військової частини НОМЕР_2 особисто під підпис отримав атестат на речове майно № 120 від 27.06.2023, в якому дав згоду що перелічене в атестаті військове майно, його кількість і строки видавання вказані правильно. Відповідно до пункту 4 розділу III наказу Міністра оборони України № 232 від 29.04.2016 грошова компенсація за речове майно, у разі переведення з однієї військової частини в іншу не передбачена. З 28.06.2023 по теперішній час з військової частини НОМЕР_1 , в яку був переведений ОСОБА_1 на адресу військової частини НОМЕР_2 ніяких запитів не надходило.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 08.05.2023 № 567-РС позивача звільнено з посади помічника начальника групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти Військової служби правопорядку Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку і призначено командиром стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.09.2023 № 255 ОСОБА_1 з 01.09.2023 виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення. У наказі зазначено, що дноразову грошову допомогу при звільненні не отримав. Щорічна відпустка за 2023 рік використана частково у кількості 10 діб. Виплатити грошову компенсацію за невикористані 38 діб щорічної основної відпустки за 2022 - 2023 роки у розмірі - 29 282,37 гривень. Грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік не отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, відповідно до пункту 1 розділу XXIV наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (зі змінами ) не отримав.

Позивач звернувся до відповідача із скаргою від 06.09.2023, в якій просив, зокрема, нарахувати та виплатити: грошову компенсацію за використану щорічну соціальну відпустку як учаснику бойових дій по 14 днів за рік, що за 4 роки (2020, 2021,2022 та 2023) складає - 56 днів; додаткову винагороду за виконання бойових завдань на лінії зіткнення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2023; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до наказу Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 «По речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту»; грошову допомогу на оздоровлення відповідно до ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З картки особового рахунку ОСОБА_1 за 06/2023-11/2023, виданої військовою частиною НОМЕР_1 вбачається, що позивачу нараховано у липні 2023 року додаткову винагороду в сумі 6 666,67 грн; у вересні - додаткову винагороду в сумі 25 161,29 грн; у жовтні 2023 року - компенсацію невикористаної відпустки в сумі 29 282,37 грн; у листопаді 2023 - компенсацію невикористаної відпустки (УБД) у сумі 43 152,97 грн.

Вважаючи порушеними свої права, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За правилом ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення військовослужбовців визначено постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова КМУ № 704).

Щодо позовних вимог про визнати протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за не використану щорічну соціальну відпустку, як учаснику бойових дій по 14 днів за рік, (за 4 роки: 2020, 2021, 2022 та 2023); зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за не використану щорічну соціальну відпустку, як учаснику бойових дій за 4 роки: 2020, 2021, 2022 та 2023 рр. в кількості - 56 днів суд зазначає таке.

Пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011- ХII визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

За приписами статті 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 №504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Частиною третьою статті 10 Закону №504/96-ВР визначено, що загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня. Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Таким чином, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Як встановив суд, відповідно до картки особового рахунку ОСОБА_1 за 06/2023-11/2023 позивачу нараховано, зокрема, у листопаді 2023 - компенсацію невикористаної відпустки (УБД) у сумі 43 152,97 грн.

Відповідно до додатку до рапорту № 3462 ОСОБА_1 кількість невикористаних днів відпустки становить 56 днів, грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій складає - 43 152,97 грн.

Із наданих позивачем відомостей про рух коштів на рахунку вбачається, що 11.11.2023 позивачу надійшли кошти в сумі 42 505,68 грн від в/ч НОМЕР_1 (а. с. 41).

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач в повному розмірі сплатив грошової компенсації за невикористану щорічну соціальну відпустку, як учаснику бойових дій за 4 роки (2020, 2021, 2022 та 2023 рр.) в кількості 56 днів, а саме в сумі 42 505,68 (з урахуванням утримання 1,5 % військового збору, що склав 647,29 грн).

Тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороду за виконання бойових завдань на лінії зіткнення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2023 за період з 30.06.2023 по 01.09.2023 в розмірі 100 000 грн; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду за виконання бойових завдань на лінії зіткнення, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2023 за період з 30.06.2023 по 01.09.2023 в розмірі 100 000 грн суд зазначає наступне.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанова №168, пунктом 1 якої (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком № 260.

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Згідно з пунктами 4, 5 розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Одним днем участі у бойових діях або заходах вважається період (з 00 годин до 24 години календарної доби), протягом якого військовослужбовець залучався до участі в бойових діях або заходах, незалежно від кількості та тривалості таких залучень за добу.

У разі, коли військовослужбовець залучається до участі в бойових діях або заходах, які розпочато до 24 години однієї доби і закінчено після 00 годин наступної доби, до розрахунку включається зазначений період як два дні участі у бойових діях або заходах.

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, телеграмою від 25.03.2022 № НР 248/1298 Міністр оборони України врегулював умови та порядок виплати додаткової винагороди військовослужбовцям (далі телеграма № НР 248/1298).

Крім того, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди на виконання Постанови № 168 Міністром оборони України надано доручення від 23.06.2022 N 912/з/29.

Суд зазначає, що прийняття Міністром оборони України рішення від 25.03.2002 № 248/1298 та розпорядження від 23.06.2022 № 912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою № 168.

За змістом відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2002 №248/1298 та від 23.06.2022 № 912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку № 260 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

Отже, враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснюється на підставі: бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу та довідок командира військової частини.

Крім того, за відповідності переліченим кваліфікаційним умовам громадянин набував право на отримання додаткової винагороди у порядку Постанови № 168 в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Для отримання виплати додаткової винагороди, особа має не лише перебувати у зоні, а безпосередньо брати участь у бойових діях у відповідні періоди.

Таким чином, обов`язковою підставою подання рапорту командира підрозділу для нарахування додаткової винагороди є одночасна наявність бойового наказу (бойового розпорядження) та запис у журналі бойових дій.

З картки особового рахунку вбачається, що позивачу у липні 2023 року виплачена сума в розмірі 6 666,67 грн, а у вересні 2023 року - 25 161,29 грн.

При цьому, відповідач у відзиві та додаткових поясненнях стверджує, що зазначені суми виплачені позивачу як додаткова винагорода в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Сума в розмірі 6 666,67 грн була виплачена позивачу враховуючи те, що він здійснював виконання бойових завдань на лінії зіткнення 29 та 30 червня 2023 року, тобто сплачено за два дня з розрахунку 100 000,00 грн за місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Щодо зазначеного, суд врахував, що відповідно до рапорту командира 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 від 11.07.2023 особовий склад 1 стрілецького батальйону брав безпосередню участь у бойових діях на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань першого ешелону батальйону, за № НОМЕР_3 значиться ОСОБА_1 , та період нарахування 29.06.2023 - 30.06.2023.

Також відповідно до грошового атестату від 27.06.2023, виданого Черкаським зональним відділом військової служби правопорядку на ім`я ОСОБА_1 , у пп. 13.1. п. 13 «Інші виплати» зазначено - «Відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 та наказу начальника Черкаського ЗВ ВСП від 27.06.2023 № 156 виплачено додаткову винагороду за червень 2023 року 25 000 (двадцять п`ять тисяч грн) 00 коп за 25 діб пропорційно прослуженим дням».

Таким чином, загальна сума додаткової винагороди, яку позивач отримав за червень місяць склала 31 666,67 грн (25 000,00 грн + 6 666,67 грн).

Також відповідач стверджує, що сума в розмірі 25 161,29 грн була сплачена позивачу за період з 03.08.2023 по 28.08.2023 з розрахунку 30 000,00 грн за місяць, тобто пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Позивач в цей період не здійснював виконання бойових завдань на лінії зіткнення та не брав участь у бойових діях.

Суд в цього приводу врахував, що відповідно до рапорту ТВО командира 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 від 07.09.2023, в якому за № 134 значиться ОСОБА_1 та період нарахування з 03.08.2023 - 28.08.2023, додаткова винагорода за серпень 2023 року була визначена у розмірі 30 000 грн пропорційно часу безпосередньої участі у виконанні бойових завдань у складі діючого угрупування військ (сил) оборони держави.

Таким чином, за серпень 2023 року відповідач сплатив позивачу 25 161,29 грн, саме як додаткова винагорода в розрахунку 30 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Щодо перебування позивача в липні 2023 року в зоні бойових дій, суд зазначає наступне.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.07.2023 № 198 ОСОБА_1 вибув у щорічну основну відпустку з 11 липня по 22 липня 2023 року. Підстава: рапорт молодшого сержанта ОСОБА_1 від 09.07.2023 № 20997.

Згідно з витягом із наказу командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.07.2023 № 215 ОСОБА_1 продовжено термін відпустки у зв`язку зі станом здоров`я з 23 липня 2023. Підстава: рапорт підполковника Івана Хоцького від 26.07.2023 № 23627, довідка № 2679 від 26.07.2023.

Відповідно до витягу із наказу командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.08.2023 № 225 ОСОБА_1 прибув із щорічної основної відпустки з 03.08.2023. З 04.08.2023 поставлений на котлове забезпечення. Підстава: відпускний квиток № 3430 від 10.07.2023, рапорт капітана ОСОБА_3 від 04.08.2023, виписка № 16747 від 01.08.2023.

Зазначене підтверджує перебування позивача у липні 2023 року у щорічній основній відпустці та на лікарняному.

Таким чином, суд не встановив протиправної бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу в спірний період додаткової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України № 168, а тому вимога в цій частині також не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу на оздоровлення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону №2011-ХII військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

З грошового атестату від 27.06.2023, виданого Черкаським зональним відділом військової служби правопорядку ОСОБА_1 , вбачається, що в підпункті 5.1. пункту 5 «Одноразові додаткові види грошового забезпечення» зазначено «Виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, наказ начальника ЧЗВ ВСП від 27 лютого 2023 р. № 51».

Відповідно до пп. 3 п. 5 Постанови № 704 постановлено надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 1 розділу XXIII Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Тобто, допомога для оздоровлення військовослужбовцям надається один раз на рік.

Тому, враховуючи, що позивач отримав допомогу на оздоровлення за 2023 рік, у відповідача відсутні підстави виплачувати позивачу таку допомогу за 2023 рік вдруге.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 05.03.2020 по 01.09.2023; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 05.03.2020 по 01.09.2023 суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-ХII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-ХII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі Порядок №178).

Згідно з п. 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Відповідно до п. 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Пункт 4 Порядку №178 встановлює, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно з п. 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Отже, військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за не отримане речове майно у разі звільнення з військової служби за цінами, встановленими на 01 січня поточного року.

Вказані вище гарантії реалізуються на підставі заяви (рапорту) військовослужбовця, наказу командира (начальника) військової частини та довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої передбачена додатком до Порядку №178.

При цьому, суд врахував, що для зняття з речового забезпечення ОСОБА_1 в речовій службі військової частини НОМЕР_2 особисто під підпис отримав атестат на речове майно від 27.06.2023 № 120, в якому дав згоду що перелічене в атестаті військове майно, його кількість і строки видавання вказані правильно.

Суд врахував, що відповідно до п. 19 розділу ІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.04.2016 № 232 (далі Інструкція № 232) у разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, виду Збройних Сил, ОК, ВМС окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби (дислокації). В атестаті відображається забезпеченість речовим майном, а також вказуються номер і дата видачі атестата на льотно-технічне обмундирування, якщо воно було видане військовослужбовцю (команді, підрозділу, військовій частині, з`єднанню).

П. 4 розділу III зазначеної Інструкції передбачено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

П. 21 розділу II Інструкції № 232 встановлює, що підставою для зарахування на речове забезпечення з`єднань, військових частин, передислокованих (перебазованих) з одного пункту до іншого, є: наказ (директива) вищого командування про передислокацію (перебазування); атестат на речове майно, виданий постачальним органом за попереднім місцем дислокації (базування); копія останнього звіту-заявки, завірена постачальним органом.

У разі прибуття військовослужбовця (команди) у військову частину без атестата або в разі розбіжностей у забезпеченні порівняно з даними атестата у військовій частині проводиться службове розслідуванням за цим фактом. До військової частини, з якої прибув військовослужбовець (команда), надсилається запит з метою встановлення реального стану справ. Речове майно обліковується в речовій службі за фактичною наявністю відповідно до акта, складеного комісією військової частини, в яку прибув військовослужбовець (команда). Вартість майна, якого не вистачає, заноситься до книги обліку втрат військової частини та служби. Списання нестач (втрат) проводиться в порядку, встановленому чинним законодавством (п. 10 розділу III Інструкції № 232).

Таким чином, грошова компенсація за речове майно, у разі переведення з однієї військової частини в іншу, не передбачена.

З 28.06.2023 по теперішній час з військової частини НОМЕР_1 , в яку був переведений ОСОБА_1 , на адресу військової частини НОМЕР_2 ніяких запитів не надходило.

Тому, суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що можливо Черкаський зональний відділ Військової служби правопорядку видавав необхідне речове майно або сплачував кошти за майно.

Враховуючи вказані приписи суд вбачає, що відповідач не перевірив речове забезпечення позивача за період його служби, кількість і види неотриманого речового забезпечення та, як наслідок, не перевірив дотримання його права на грошову компенсацію при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до відповідача із скаргою від 06.09.2023, в якій просив, зокрема, нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до наказу Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 «По речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту».

При цьому, суд на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України врахував висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - ВС), викладені у постанові від 30 липня 2020 року у справі № 820/5767/17 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Так, Верховний Суд зазначив, що застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Таким чином військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18.

Отже, за позивачем після звільнення зі служби зберігається право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно та він має право звернутися за нею як рапортом, так і заявою.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки належні, достовірні та допустимі докази нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, як і відсутності на це права позивача, відсутні, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати спірної компенсації, тому наявні підстави для визнання протиправною його бездіяльності щодо відмови у нарахуванні та виплаті спірної компенсації вартості за неотримане речове майно.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 05.03.2020 по 01.09.2023.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) грошової компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 05.03.2020 по 01.09.2023.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО