Справа № 990/44/24
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

(про повернення позовної заяви)

20 лютого 2024 року

м. Київ

справа №990/44/24

адміністративне провадження № П/990/44/24

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Гімона М.М., Хохуляка В.В., Дашутіна І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до відповідача 1 - Президента України Зеленського Володимира Олександровича, відповідача 2 - Комісії при Президентові України з питань помилування про визнання протиправним та нечинним Положення, визнання протиправним та нечинним Указу Президента України, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

19 лютого 2024 року до Верховного Суду, як суду першої інстанції, надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Державна установа «Вінницька установа виконання покарань № 1», р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до відповідача 1 - Президента України Зеленського Володимира Олександровича (01220, м. Київ, вул. Банкова 11, код ЄДР: 37395664), відповідача 2 - Комісії при Президентові України з питань помилування (01220, м. Київ, вул. Банкова 11, код ЄДР: 37395664), в якому просить суд:

1) визнати протиправним та нечинним Положення про порядок здійснення помилування, затверджене Указом Президента України від 21.04.2015 № 223/2015;

2) визнати протиправним та нечинним Указ Президента України від 21.04.2015 № 223/2015.

3) визнати протиправним та скасувати рішення комісії при Президентові України у питаннях помилування з розгляду клопотань про помилування від 21.06.2023;

4) визнати бездіяльність Президента України протиправною та зобов`язати вчинити дії, результатом яких буде укладене та затверджене Положення про порядок здійснення помилування, що узгоджуватиметься з:

рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 № 6-р(ІІ)2021;

рішенням ЄСПЛ від 01.04.2021 у справі № 58985/16 Luzhynetsky v. Ukraine, яке є у сув`язі з рішенням ЄСПЛ від 19.03.2019 у справі № 41216/13 Петухов проти України(2);

зі статтями 28, 3 Конституції України;

зі статтею 3 Конвенції із захисту прав людини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач наголошує на протиправності оскаржуваних вище Указу Президента України та Положення про порядок здійснення помилування, оскільки порядок звільнення від відбування покарання на довічне позбавлення волі внаслідок помилування, який затверджений Указом Президента України не можна вважати таким, що містить реальну перспективу звільнення в розумінні принципів, що застосовував ЄСПЛ в своїй практиці щодо тлумачення статті 3 Конвенції із захисту прав людини.

Щодо обґрунтування протиправності рішення комісії при Президентові України у питаннях помилування від 21.06.2023, то позивач зауважив, що ним доведено його виправлення, оскільки має більше 40 доказів виправлень, зокрема, грамоти, листи-подяки, диплом, сертифікати на участь в неформальній освіті, 3 книжки творів різних засуджених, серед яких є і твори позивача, низький рівень вчинення повторного кримінального правопорушення та відсутність небезпечних схильностей засудженого, що, на думку позивача, свідчить про те, що комісія ігнорує поведінку особи та сімейні обставини, які є підставою для помилування. При цьому, заявник додав, що комісія з питань покарань при розгляді клопотань розглядає за день від 120 до 270 таких клопотань, що свідчить про те, що такі клопотання розглядаються комісією від півтори хвилини до менше чотирьох хвилин, тобто неповно та не об`єктивно.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 ст. 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Суд зазначає, що зі змісту позовної заяви видно, що позов заявлено позивачем до різних відповідачів, а саме: до відповідача 1 - Президента України Зеленського Володимира Олександровича та відповідача 2 - Комісії при Президентові України з питань помилування.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 22 КАС України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 22 КАС України, Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Отже, законодавцем установлено вичерпний перелік суб`єктів владних повноважень, які можуть бути відповідачами у справах, що підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, серед яких є, зокрема, Президент України та відсутній такий суб`єкт, як Комісія при Президентові України з питань помилування.

За загальним правилом, судами, які вирішують адміністративні справи у першій інстанції, є місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди). І лише у встановлених процесуальним законом випадках певні категорії спорів підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом цього спору є:

1) визнання протиправним та нечинним Положення про порядок здійснення помилування, затверджене Указом Президента України від 21.04.2015 № 223/2015;

2) визнання протиправним та нечинним Указ Президента України від 21.04.2015 № 223/2015.

3) визнання протиправним та скасування рішення Комісії при Президентові України у питаннях помилування з розгляду клопотань про помилування від 21.06.2023;

4) визнання бездіяльності Президента України протиправною та зобов`язати вчинити дії, результатом яких буде укладене та затверджене Положення про порядок здійснення помилування, що узгоджуватиметься з:

рішенням Конституційного Суду України від 16.09.2021 № 6-р(ІІ)2021;

рішенням ЄСПЛ від 01.04.2021 у справі № 58985/16 Luzhynetsky v. Ukraine, яке є у сув`язі з рішенням ЄСПЛ від 19.03.2019 у справі № 41216/13 Петухов проти України(2);

зі статтями 28, 3 Конституції України;

зі статтею 3 Конвенції із захисту прав людини.

Тобто, позовні вимоги, які перелічені у пунктах 1, 2 та 4 звернуті до відповідача 1 - Президента України Зеленського Володимира Олександровича та мають розглядатися Верховним Судом, як судом першої інстанції на підставі ч. 4 ст. 22 КАС України.

Тоді як позовна вимога 3 щодо визнання протиправним та скасування рішення Комісії при Президентові України у питаннях помилування з розгляду клопотань про помилування від 21.06.2023, звернута до Комісії при Президентові України з питань помилування, що свідчить про те, що така вимога, у відповідності до ч. 1 ст. 22 та ч. 1 ст. 25 КАС України, має розглядатися місцевим адміністративним судом, як судом першої інстанції, у зв`язку з чим не підсудна Верховному Суду, як суду першої інстанції.

Відтак, об`єднані у даній позовній заяві вимоги мають виключну підсудність різним судам, у зв`язку з чим мають розглядатися різними судами, що буде відповідати завданню адміністративного судочинства та порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу). У даному випадку, порушено правила ч. 5 ст. 172 КАС України.

Таким чином, виходячи з наведеного та відповідно до ч. 5 ст. 172 КАС України, виключається можливість об`єднання таких вимог в одній позовній заяві, у зв`язку з чим, Суд дійшов до висновку про повернення позовної заяви позивачу на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Натомість, Суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися з окремими позовами щодо кожного відповідача до судів, підсудність розгляду яких відповідала б правилам розгляду справ, встановленим Кодексом адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 22, 25, 169, 171, 172 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача 1 - Президента України Зеленського Володимира Олександровича та відповідача 2 - Комісії при Президентові України з питань помилування про визнання протиправним та нечинним Положення, визнання протиправним та нечинним Указу Президента України, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Судді: І.А. Васильєва

М.М. Гімон

І.В. Дашутін

С.С. Пасічник

В.В. Хохуляк