Справа № 260/7650/23
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 260/7650/23 пров. № А/857/23040/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гудима Л.Я., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року (ухвалене головуючим суддею Рейті С.І. у м. Ужгород) у справі № 260/7650/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:

визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , надбавки за кваліфікацію за період з 2008-2018 роки у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 , надбавку за кваліфікацію:

-з червня 2008 року по грудень 2008 року включно за 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу

-з січня 2009 року по листопад 2017 року включно за 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу

-з грудня 2017 року по лютий 2018 року включно за клас майстра - 11 відсотків посадового окладу,

визначених у додатку № 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», виплату провести з урахуванням виплачених сум;

визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% від встановленого розміру;

зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , винагороду за тривалість безперервної військової служби за 15-ть років у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням та за 20-ть років у розмірі 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, виплату здійснити з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом НОМЕР_2 прикордонного загону «Про особовий склад» від 19.11.2021 року № 526-ОС, майора ОСОБА_1 , начальника відділення зв`язку та інформаційних систем, звільнено з військової служби за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

В подальшому, наказом НОМЕР_2 прикордонного загону «Про особовий склад» від 13.12.2021 року № 569-ОС, позивача виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, а також було проведено розрахунок при звільненні з військової служби та здійснено відповідні виплати.

Разом з тим, як зазначає позивач, відповідачем не було повідомлено ОСОБА_1 , що це були за виплати, а також не було повідомлено письмово про виплати та не надано остаточний розрахунок, у зв`язку з чим, на адресу відповідача, а також на адресу Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України у серпні 2023 року були направлені адвокатські запити з метою з`ясування правильності нарахування окремих виплат під час проходження військової служби а також під час здійснення остаточного розрахунку.

Згідно отриманих Архівних відомостей грошового забезпечення, які були надані у відповіді на адвокатські запити - НОМЕР_2 прикордонного загону № 11/7555-23-Вих від 08.08.2023 та відповіді Галузевого державного архіву Державної прикордонної служби України N 44-l-1148-23-Вих від 11.08.2023, нарахування грошового забезпечення за період з 2008 року по 2021 рік, а також остаточний розрахунок з ОСОБА_1 , при звільненні з військової служби, здійснював НОМЕР_2 прикордонний загін. Проте, як під час проходження військової служби, так і під час звільнення з неї, окремі складові грошового забезпечення ОСОБА_1 , були виплачені у менших сумах, ніж це визначено законодавчо.

Так, згідно з інформацією, наявною в архівних відомостях карток грошового забезпечення ОСОБА_1 , за 2008 - 2018 роки, під час проходження військової служби, позивачу проводились нарахування та виплата: винагороди за тривалість безперервної календарної військової служби: у липні 2009 року за 15-ти річної календарної військової служби у розмірі 542,50 грн, що становить 50% від розміру встановленого постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 (Встановлено Постановою - 1 посадовий оклад та оклад за військовим званням); у червні 2014 року за 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 847,50 грн, що становить 50% від розміру встановленого постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007. (Встановлено Постановою - 1,5 посадових оклади та оклади за військовим званням); надбавка за кваліфікацію: з січня по грудень 2008 року включно виплачувалась надбавка за кваліфікацію за 2-й клас у розмірі 50% від встановленої; з січня 2009 року по листопад 2017 року включно виплачувалась надбавка за кваліфікацію за 1-й клас у розмірі 50% від встановленої; з грудня 2017 року по лютий 2018 року включно виплачувалась надбавка за кваліфікацію за клас Майстра у розмірі 50% від встановленої.

За таких обставин, дії відповідача щодо виплати позивачу винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби в розмірі 50 % - є протиправними, оскільки наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 за № 425 упорядковано виплати додаткових видів грошового забезпечення.

Крім того, дії відповідача щодо виплати надбавки позивачу за кваліфікацію за період 2008-2018 роки в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру являються протиправними, оскільки наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 за № 425 упорядковано виплати додаткових видів грошового забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.11.2023 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за кваліфікацію за період 2008 - 2018 років в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру. Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 надбавку за кваліфікацію: з липня 2008 року по грудень 2008 року за 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; з січня 2009 року по листопад 2017 року за 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; з грудня 2017 року по лютий 2018 року за клас майстра - 11 відсотків посадового окладу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби та 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру. Зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на дату набуття права на таку виплату, у розмірі 1 посадового окладу та одного окладу за військове звання та винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на дату набуття права на таку виплату, у розмірі 1,5 посадового окладу та одного окладу за військове звання, з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 29.06.2008, дати набрання законної сили Інструкції № 425, виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, в тому числі і надбавки за кваліфікацію виплачується у розмірах встановлених цією Інструкцією №425. Тому, у задоволенні позовних вимог щодо протиправності обмеження виплати надбавки за кваліфікацію за червень 2008 року (до набрання чинності вказаною Інструкцією) необхідно відмовити повністю.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач проходила військову службу у В/Ч НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 прикордонний загін) та 19.11.2021 звільнена з військової служби (наказ відповідача № 526-ОС від 19.11.2021) і 13.12.2021 виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (наказ № 569-ОС від 13.12.2021).

Як зазначає позивачка, згідно з інформацією, наявною в архівних відомостях карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2008 - 2018 роки, під час проходження військової служби, позивачу проводились нарахування та виплата: винагороди за тривалість безперервної календарної військової служби: у липні 2009 року за 15-ти річної календарної військової служби у розмірі 542,50 грн, що становить 50% від розміру встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 (встановлено Постановою - 1 посадовий оклад та оклад за військовим званням); у червні 2014 року за 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 847,50 грн, що становить 50% від розміру встановленого постановою Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 (встановлено Постановою - 1,5 посадових оклади та оклади за військовим званням); надбавка за кваліфікацію: з січня по грудень 2008 року включно виплачувалась надбавка за кваліфікацію за 2-й клас у розмірі 50% від встановленої; з січня 2009 року по листопад 2017 року включно виплачувалась надбавка за кваліфікацію за 1-й клас у розмірі 50% від встановленої; з грудня 2017 року по лютий 2018 року включно виплачувалась надбавка за кваліфікацію за клас Майстра у розмірі 50% від встановленої.

Вважаючи протиправною невиплату надбавки за кваліфікацію у повному обсязі, а також, виплати винагороди за тривалість безперервної 15-річної та 20-річної календарної військової служби, у розмірі 1 та 1,5 посадових окладів та окладів за військовим званням, позивач звернувся до суду з позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 2011-XII визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частини друга і третя статті 9 Закону № 2011-XII).

Відповідно до ч. 4 ст. 9 зазначеного Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

07.11.2007 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294), яка набрала чинності із 01.01.2008 та якою затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови, у тому числі надбавка за кваліфікацію та винагорода за бойове чергування.

Відповідно до п. 2 Постанови № 1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Згідно з п. 11 Постанови № 1294 Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам надано вказівку упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

Разом з тим, п. 7 Постанови № 1294 зазначено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу в аеромобільних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Таким чином, до моменту упорядкування переліку, розмірів та порядку виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, такі виплати провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого розміру.

Як встановлено під час судового розгляду, позивачу в період з 2008 року по 2018 рік виплачувалась надбавка за кваліфікацію у розмірі 50% від законодавчо встановленого.

Проте, колегія суддів зазначає, що 20.05.2008 на виконання п. 2 Постанови № 1294 наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення Державної прикордонної служби України, яка набрала чинності 29.06.2008 (далі - Інструкція № 425).

У розділі ІІІ цієї Інструкції визначено порядок, умови та розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пп. 3.13.1 п. 3.13 розділу ІІІ зазначеної Інструкції особам офіцерського складу (крім військових льотчиків і штурманів, військових льотчиків і штурманів інструкторського складу), особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які мають клас, присвоєний у встановленому порядку, виплачується надбавка в таких розмірах: 2-й клас - 5 відсотків посадового окладу; 1-й клас - 8 відсотків посадового окладу; клас майстра - 11 відсотків посадового окладу.

Тому, з 29.06.2008, дати набрання законної сили Інструкції № 425, виплата додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28 до Постанови № 1294, в тому числі і надбавки за кваліфікацію виплачується у розмірах встановлених цією Інструкцією №425. Таким чином у відповідача існував обов`язок щодо виплати позивачеві надбавки за кваліфікацію у розмірі, установленому у додатках 25-28 до Постанови № 1294 та підпункту 3.13.1 пункту 3.13 розділу ІІІ Інструкції № 425, а не у розмірі 50 відсотків від установленого розміру у Додатках до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007.

Що стосується позовних вимог щодо протиправності обмеження виплати надбавки за кваліфікацію за червень 2008 року (до набрання чинності вказаною Інструкцією), то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що у задоволенні таких необхідно відмовити повністю.

З приводу позовних вимог про нарахування і виплату відповідачу з урахуванням виплачених сум винагороди за тривалість безперервної 15-ти річної та 20-ти річної календарної військової служби, суд зазначає наступне.

Згідно пп. 3.25.1 п. 3.25 розділу ІІІ Інструкції № 425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах: 15 років - 1 розмір посадового окладу і окладу за військовим званням; 20 років - 1,5 розміру посадового окладу і окладу за військовим званням; 25 років - 2, 0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням; 30 років - 2,5 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням; 35 і кожні наступні п`ять років - 3,0 розміри посадового окладу і окладу за військовим званням.

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у липні 2009 року позивачу була виплачена винагорода за безперервну тривалість 15-ти річної служби в розмірі 50 % від посадового окладу та окладу за військовим званням. Крім того, у червні 2014 року позивачу була виплачена винагорода за безперервну тривалість 20-ти річної служби в розмірі 50% від розміру, встановленого законодавчо.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу усю винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної та 20-ти річної календарної військової служби у розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 808/8403/13-а.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 260/7650/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді Л. Я. Гудим
З. М. Матковська