Справа № 380/15041/22
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/15041/22 пров. № А/857/3016/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року (головуючий суддя: Братичак У.В., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 25.10.2022 звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, - період з 15.07.2019 по 28.09.2022, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100;

- зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, за період з 15.07.2019 по 28.09.2022, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100.

Обґрунтовує позов тим, що проходив військову службу в Управлінні військових сполучень на Львівській залізниці, що знаходиться на фінансовому забезпеченні Львівського обласного військового комісаріату. Водночас, вказує, що відповідачем не проведено своєчасно розрахунок при звільненні, а саме не виплачено індексацію грошового забезпечення. Також зазначає, що оскільки відповідачем на день виключення зі списків особового складу не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби, позивач набув право на виплату середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статтей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 82755 грн. 84 коп, за період з 15.07.2019 по 15.01.2020 включно.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки сплачений судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що з огляду на характер заборгованості, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за простроченими ним належних при звільнення позивача виплат може вважатися виплата середнього заробітку в сумі 82755,84 грн, а не приблизний розмір майнових втрат в разі одержання кредиту для покриття несвоєчасно отриманих сум при звільненні, який визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Управлінні військових сполучень на Львівській залізниці, що знаходиться на фінансовому забезпечення Львівського обласного військового комісаріату.

Наказом начальника Управління військових сполучень на Львівській залізниці від 14.07.2019 № 54 капітана ОСОБА_1 помічника начальника технічного відділу управління військових сполучень на Львівській залізниці, призначеного наказом начальника Головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 25 квітня 2019 року № 111 на посаду офіцера організаційно-планового відділу Центрального управління військових сполучень Командування Сил логістики Збройних Сил України, виключено зі списків особового складу та грошового забезпечення.

Як видно з матеріалів справи, на час звільнення позивача з військової служби, відповідачем не проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню, а саме не виплачено індексації грошового забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 у справі № 380/8732/20, в редакції постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2021 у справі № 380/8732/20 зобов`язано Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 14 липня 2019 року та виплатити таку з урахуванням виплачених сум.

На виконання вищевказаного судового рішення 22.07.2021 відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 6333,96 грн., що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку від 23.07.2021, наявною в матеріалах справи.

У зв`язку зі здійсненням нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу в неповному обсязі, останній звернувся до суду з новим позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 у справі № 380/14473/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 у справі № 380/14473/21 позов ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо врахування серпня 2015 року як місяця за якими здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018. Зобов`язано Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця). Визнано протиправними дії Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не врахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 по 14.07.2019. Зобов`язано Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 14.07.2019 із урахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. У іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

На виконання цього судового рішення 29.09.2022 відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у сумі 124 820,47 грн, що підтверджується випискою по надходженням по картці/рахунку від 29.09.2022, наявною в матеріалах справи.

Позивач вважає, що оскільки виплата індексації грошового забезпечення відповідачем у день його звільнення не проведена, то відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку. Наведене і зумовило позивача звернутися до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на приписи ст. 117 КЗпП України в редакції від 01.07.2022, стягнення середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні обмежено шістьма місяцями, у зв`язку із чим позивачу належить до виплати компенсація у вигляді середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку в періоді з 15.07.2019 по 15.01.2020, тривалістю 184 календарних днів, а сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням статті 117 КЗпП України, становить 82755,84 грн.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.

Так, відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який надбав чинності 19.07.2022, далі - Закон № 2352-ІХ), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати грошового забезпечення, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.

З огляду на неврегульованість спеціальним законодавством питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні з військової служби, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, зокрема, його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, до спірних правовідносин необхідно застосовувати приписи КЗпП України.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зауважує, що передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретних видів виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Отже, індексація грошового забезпечення військовослужбовців має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.

Аналогічна правова позиція у подібних спірних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 13 лютого 2020 року справа № 809/698/16, від 09 липня 2020 року справа № 320/6659/18.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що не проведення з вини відповідача такої виплати у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Так, відповідно до статті 117 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-ІХ, яка чинна на момент звернення до суду позивачем, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

Аналогічний висновок щодо застосування статті 117 КЗпП України, у редакції Закону № 2352-ІХ, висловлено у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22 та від 30 листопада 2023 року у справі № 380/19103/22.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 14.07.2019.

На виконання рішень суду, відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем при звільненні, а саме, нарахував та виплатив індексацію грошового забезпечення 22.07.2021 у сумі 6333,96 грн та дораховану індексацію грошового забезпечення 29.09.2022 у сумі 124820,47 грн, що підтверджується виписками по надходженням по картці/рахунку, наявними в матеріалах.

З огляду на викладене, оскільки повний розрахунок з позивачем проведено 19.12.2022, а не у день її звільнення з військової служби, а тому ОСОБА_1 , відповідно до статті 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»), має право на виплату середнього заробітку за період затримки повного розрахунку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при визначенні середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, такий розраховується шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, виходячи з наступного.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Нормами абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата (п. 7 Наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»).

З огляду на вищенаведене правові норми, позивачу належить до виплати компенсація у вигляді середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку в періоді з 15.07.2019 по 15.01.2020, тривалістю 184 календарних днів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з архівної відомості № 6, розмір місячного грошового забезпечення позивача становив у травні 2019 року 13717,82 грн та у червні 2019 року -13717,82 грн.

Кількість календарних днів служби позивача у травні-червні 2019 року становила 61 день.

Отже, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 449,76 грн (13717,82 грн + 13717,82 грн / 61 день), а сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, з урахуванням статті 117 КЗпП України, становить: 449,76 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 184 (кількість днів затримки розрахунку) = 82755,84 грн.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач у своїй апеляційній скарзі просив зменшити середній заробіток, який підлягає стягненню на підставі статті 117 КЗпП України, у відповідності до правових висновків Велика Палата Верховного Суду, які викладені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зменшення середнього заробітку, який підлягає стягненню на підставі статті 117 КЗпП України, не потрібно інтерпретувати як єдино правильний чи обов`язковий, критерії, які запропонувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, оскільки таке зменшення містить широкий спектр умов, які можуть вплинути на суму середнього заробітку. Тобто, обставини кожної конкретної справи можуть бути різними, тож вимагатимуть індивідуального підходу і пояснення щодо застосування цих критеріїв.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 821/2093/16.

Так, на думку суду апеляційної інстанції, при вирішенні цієї справи, суд першої інстанції не в повній мірі застосував принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

На переконання суду апеляційної інстанції, визначаючи розмір спірного середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні та час затримки розрахунку, слід враховувати дату звільнення позивача зі служби (14.07.2019) та звернення позивача (31.08.2021) до суду з позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що триваюча пасивна поведінка позивача з урахуванням наявної можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів, вказує на те, що останній без зволікань та протягом розумного строку не вчинив активних дій щодо звернення до суду з позовом про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення. Оскільки, позивача звільнено з військової служби та всіх видів забезпечення ще 14.07.2019, а з позовом про виплату індексації позивач звернувся у грудні 31.08.2021, тобто більше двох років року з моменту звільнення з військової служби.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, пропорційності, враховуючи співмірність, справедливий та розумний баланс інтересів між інтересами працівника і роботодавця, розмір недоплаченої суми, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, те, що відповідач є державним органом, відсутність спору на день звільнення, тривалості періоду з моменту порушення прав працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, суд апеляційної інстанції вважає, що належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 8275 грн 58 коп середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі № 2340/3023/18, згідно якої суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та не правильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати стягуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог на суму 8275 грн. 58 грн, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 82 грн 76 коп за вимогу майнового характеру.

Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року у справі № 380/15041/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (код ЄДРПОУ - 08412340 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 8275 грн. 58 коп (вісім тисяч двісті сімдесят п`ять гривень п`ятдесят вісім копійок), без урахування обов`язкових податків та зборів.

У задоволені решти позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) з Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (код ЄДРПОУ - 08412340 ) за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 82 грн 76 коп (вісімдесят дві гривні сімдесят шість копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Л. Я. Гудим
В. В. Ніколін