Справа № 160/9163/23
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
20 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/9163/23
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стеценка Юрія Володимировича
про ухвалення додаткової постанови в справі
до Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про відмову в наданні позивачеві допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання; зобов`язати Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради призначити та виплатити позивачеві з 01.03.2022 допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, визначену Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою КМУ № 332 від 20.03.2022.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року в адміністративній справі № 160/9163/23 скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про відмову в наданні ОСОБА_1 допомоги на проживання, як внутрішньо переміщеній особі, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332. Зобов`язано Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 з 01.03.2022 допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, визначену Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332. Присуджено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради сплачений судовий збір в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Представник позивача 23.01.2024 подав до суду заяву про ухвалення додаткової постанови про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради фактично понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 15400,00 грн, а також витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 156,00 грн.

Відзив на подану заяву не надходив.

Вирішуючи заяву про ухвалення додаткової постанови, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 7 статті 139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд встановив, що в апеляційній скарзі представник позивача повідомляв про намір подати у встановлений процесуальний строк докази понесених витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 18.01.2024, заява про ухвалення додаткової постанови здана на пошту 23.01.2023, що відповідає вимогам статті 139 КАС України, відтак підлягає розгляду по суті.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Аналіз наведених норм КАС України да можливість дійти висновку, що поштові витрати не входять до переліку витрат, пов`язаних з розглядом справи, адже такі витрати не можна кваліфікувати як такі, що пов`язані із вчиненням процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Посилання адвоката в обґрунтування такої вимоги на статтю 138 КАС України не є релевантним, адже названа норма регулює питання витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, вчиненням інших процесуальних дій, підготовкою справи до розгляду.

Суд повторно наголошує, що поштові витрати не можна віднести до процесуальних дій або підготовки справи до розгляду.

Вирішуючи питання щодо розподілу понесених позивачем витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 3-6 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку, що заявлена стороною до відшкодування сума сплаченої професійної правничої допомоги підлягає перевірці судом на предметом обґрунтованості.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони не обмежені волею та розсудом щодо визначення в умовах договору суми гонорару адвоката, натомість така домовленість не є безумовною для суду при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.

Як встановлює закон, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує низку обставин, у тому числі обґрунтованість та пропорційних розміру таких витрат до предмета спору. При цьому суд законом наділений правом зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 15.02.2023 з додатковою угодою; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 19.01.2024; платіжну інструкцію від 22.01.2024 на суму 15400,00 грн.

Згідно з актом виконаних робіт адвокатом Стеценком Ю.В. надані такі послуги: ознайомлення з документами Клієнта, підготовка позовної заяви 3000,00 грн; ознайомлення з відзивом на позовну заяву, підготовка відповіді 3200,00 грн (витрачено 4 год.); ознайомлення із запереченнями відповідача на відзив, підготовка письмових міркувань 2000,00 грн (витрачено 3 год.); ознайомлення з рішенням суду першої інстанції, пошук судових рішень Верховного Суду 2000,00 грн (витрачено 2,5 год.); підготовка апеляційної скарги 4000,00 грн (витрачено 5 год.); підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення 800,00 грн (витрачено 1 год.).

Аналізуючи зміст, обґрунтованість та пропорційність включених до актів виконаних робіт послуг, суд апеляційної інстанції зазначає, що адвокатом не наведено в Акті приймання-передачі наданих послуг витрачений час на підготовку позовної заяви, що не дає можливість перевірити обґрунтованість заявленої до відшкодування суми.

Щодо витрат на підготовку відповіді на відзив, суд апеляційної інстанції зазначає, що вартість відповідної послуги визначена адвокатом на рівні 3200,00 грн, що, за висновком суду, не є співмірною навіть по відношенню до вартості ціни послуг за складання позовної заяви, яка за рівнем складності потребує більшого правового аналізу та витрат часу.

Також щодо витрат на складання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що по суті під час апеляційного провадження сторони проводять менший за обсягом правовий аналіз спірних правовідносин, адже основні зусилля адвокат направляє на підготовку матеріалів для порушення спору в суді першої інстанції: вивчення характеру спірних правовідносин, аналіз правової бази, яка їх регулює, вивчення та збір відповідних доказів та матеріалів, аналіз правової позиції по справі учасників, тощо.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що такий вид робіт, як ознайомлення з рішенням суду першої інстанції, пошук судових рішень Верховного Суду не можуть розглядатися як окрема правнича допомога, адже останні є складовою підготовки апеляційної скарги.

Щодо включення до Акту приймання-передачі наданих послуг такої, як підготовка письмових міркувань, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що такий документ не входить до переліку заяв по суті справи, визначений статтею 159 КАС України, а тому такий документ навіть не піддавався оцінці судом.

Крім того підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення не потребує професійної правничої допомоги, та не пов`язана з розглядом справи.

Також суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами адвоката, що дана справа є складною, адже при відкритті провадження в справі суд відніс її до категорії незначної складності. При цьому характер спірних правовідносин не дає підстави суду апеляційної інстанції стверджувати зворотне.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що пропорційними до складності справи та розсудливими з огляду на зміст та обсяг заяв по суті справи, які містяться в матеріалах справи, є витрати на правничу допомоги з метою їх розподілу на рівні 5000,00 грн.

Відтак, заява представника позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Стеценка Юрія Володимировича, задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Додаткова постанова суду набирає законної сили з 20 лютого 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20 лютого 2024 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров