Справа № 300/2681/23
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 300/2681/23 пров. № А/857/24292/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Хоптія М.В.,

представника відповідача Бичая Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 300/2681/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання до вчинення дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Біньковською Н.В. в м. Івано-Франківську о 11:06 год., повне судове рішення складено 21.11.2023), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (далі ГУНП, відповідач), в якому просить скасувати наказ від 25.04.2023 № 196 о/с «Про звільнення зі служби в поліції» щодо ОСОБА_1 та поновити його на посаді старшого сержанта поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції Коломийського районного відділу поліції; зобов`язати виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що рапорт про звільнення зі служби ним було подано під тиском заступника начальника відділу головної інспекції ГУНП ОСОБА_2 , яким було продиктовано текст рапорту та вказано на обов`язковість зазначення дати звільнення з посади. 26.04.2023 позивач подав інший рапорт в якому вказав, що рапорт від 25.04.2023 про звільнення із посади поліцейського подано ним під тиском, а тому він його відкликає та просить до уваги не брати, однак, цей рапорт від 26.04.2023 працівники поліції відмовилися отримати та зареєструвати, тому він був поданий в скриньку для кореспонденції та направлений поштою на адресу відповідача.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Справа, в силу вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволенні апеляційної скарги, представник відповідача проти задоволення такої заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України з 07.11.2015, з 15.02.2021 перебував на посаді поліцейського СРПП Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області в званні старшого сержанта поліції.

25.04.2023 заступником начальника ВГІ ГУНП Харіним С.В. складено на ім`я начальника ГУНП доповідну записку «Про результати перевірки окремих напрямів службової діяльності нарядів СРПП Коломийського РВП Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області». Запропоновано копію доповідної записки надіслати до УПД та Коломийського РВП для усунення виявлених недоліків та прорахунків на вказаних напрямках службової діяльності. Коломийському РВП за фактами виявлених недоліків організувати і провести службове розслідування, про результати якого поінформувати (з наданням копії висновку та дисциплінарного наказу) відділ головної інспекції ГУНП до 20.05.2023.

У доповідній записці зазначено, що 25.04.2023 відділом головної інспекції ГУНП, під час моніторингу робочого часу співробітників Коломийського РВП, здійснено перевірку несення служби нарядом СРПП «Ідеал-15» на автомобілі Mitsubishi Outlander, держномер 09-0763 на ділянці автомобільного шляху регіонального значення Р-24 в м. Коломия. Під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП у відношенні ОСОБА_3 , поліцейським СРПП старшим сержантом поліції ОСОБА_1 допущено порушення службової дисципліни. Під час провадження у справі про адміністративне правопорушення старший сержант поліції ОСОБА_1 25.04.2023, отримавши відеореєстратор Texar, не забезпечив безперервну відеозйомку та виніс постанову БАД № 251761 з накладенням штрафу в сумі 340 грн. за відсутності належних та достатніх доказів.

25.04.2023 наказом Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 25.04.2023 № 92 «Про призначення та проведення службового розслідування» у зв`язку із поступленням 25.04.2023 з ГУНП доповідної записки «Про результати перевірки окремих напрямків службової діяльності нарядів СРПП Коломийського РВП Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області», відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України та згідно наказу МВС України від 07.11.2018 № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України», призначено службове розслідування.

25.04.2023 позивачем подано на ім`я начальника ГУНП рапорт, в якому ОСОБА_1 просить звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням з 25.04.2023. Зазначено, що від проходження військово-лікарської комісії відмовляється, претензій щодо свого звільнення не має і мати не буде. Вказаний рапорт написаний позивачем власноруч.

25.04.2023 начальником Коломийського районного відділу поліції ГУНП видано подання про звільнення зі служби в поліції поліцейського сектору реагування патрульної поліції Коломийського районного відділу поліції ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , в органах внутрішніх справ з 27.04.2010 по 06.11.2015, в Національній поліції з 07.11.2015, у займаній посаді з 15.02.2021, діючих дисциплінарних стягнень немає.

У поданні зазначено, що старший сержант поліції ОСОБА_1 на службі в органах Національної поліції України з 07.11.2015, в лютому 2021 року призначений на посаду поліцейського СРПП Коломийського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області. За час служби зарекомендував себе посередньо. Має слабку функціональну підготовку, що негативно проявляється на службі. У роботі над вдосконаленням своїх знань проявляє поверхневий підхід. Потребує постійного контролю за якістю виконання вказівок, несумлінний при їх виконанні. У роботі колективу пристосовується важко, іноді займає негативну позицію. Має низьке почуття відповідальності, схильний перекладати її на інших. Недисциплінований, схильний до суперечок, не приймає участь у суспільному житті колективу. У період з 2020 року по теперішній час старший сержант поліції ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності притягувався шість разів (зауваження - наказ Коломийського ВП № 85 від 21.05.2020, зауваження - наказ Коломийського РВП № 222 від 27.09.2021, догана - наказ Коломийського РВП № 241 від 28.10.2021, сувора догана - наказ Коломийського РВП № 252 від 22.11.2021, зауваження - наказ Коломийського РВП № 76 від 11.05.2022, зауваження - наказ Коломийського РВП № 202 від 26.08.2022). Відпустку за 2023 рік не використовував, підлягає виплаті компенсація за 9 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році. Календарна вислуга років станом на 25 квітня 2023 року складає - 13 років 11 місяців 13 днів, у пільговому обчисленні - 14 років 06 місяців 15 днів. На підставі викладеного начальником Коломийського РВП ГУНП порушено клопотання про звільнення зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського сектору реагування патрульної поліції Коломийського районного відділу поліції за статтею 77 частина 1 пункт 7 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

Вказане подання погоджено із: заступниками начальника ГУНП, начальником УКЗ ГУНП, начальником ВГІ ГУНП, начальником СЗК ГУНП.

25.04.2023 наказом ГУНП № 196 о/с «По особовому складу» старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського сектору реагування патрульної поліції Коломийського районного відділу поліції, з 25.04.2023 звільнено зі служби в поліції згідно пункту 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно журналу реєстрації наказів, рішень нарад ГУНП наказ про звільнення старшого сержанта ОСОБА_1 зареєстрований за № 196 о/с 25.04.2023.

За змістом розписки від 25.04.2023 ОСОБА_1 в управлінні кадрового забезпечення ГУНП в день звільнення 25.04.2023 отримав трудову книжку НОМЕР_1 та військовий квиток НОМЕР_2 , припис для постановки на військовий облік від 25.04.2023, витяг з наказу про звільнення від 25.04.2023 № 196. ОСОБА_1 зазначено, що в день звільнення на лікарняному, у відпустці не перебуває. Претензій щодо свого звільнення не має. Також йому доведено вимоги пункту 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» стосовно подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, за період не охоплений раніше поданими деклараціями, шляхом заповнення форм на офіційному веб-сайті НАЗК. Записи у вказаній розписці здійснені позивачем власноруч.

ОСОБА_1 на ім`я начальника ГУНП подано рапорт від 26.04.2023, в якому зазначено, що рапорт від 25.04.2023 про звільнення з посади поліцейського за власним бажанням ним підготовлено та подано під тиском, тому цей рапорт він відкликає та просить його до уваги не брати. У випадку винесення на підставі рапорту від 25.04.2023 наказу просить його скасувати, так як волевиявлення ОСОБА_1 з приводу звільнення з посади поліцейського за власним бажанням відсутнє.

ГУНП листом від 15.05.2023 № 1353/108/05/12-2013 за результатами розгляду рапорту від 26.04.2023 повідомило позивача про те, що наказом ГУНП від 25.04.2023 № 196 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 25 квітня 2023 року на підставі поданого ОСОБА_1 рапорту від 25.04.2023. Зазначений наказ доведено до ОСОБА_1 та оголошено особовому складу. Вказано, що служба ОСОБА_1 в поліції припинена, а підстав для скасування наказу ГУНП від 25.04.2023 № 196 о/с та призначення його на відповідну посаду немає.

Згідно довідки від 03.11.2023 із журналу реєстрації вхідної кореспонденції за період з 25.04.2023 по 27.04.2023 ГУНП за результатами перевірки облікових форм не вдалося підтвердити реєстрацію (надходження) у секторі документального забезпечення рапорту про відкликання рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням ОСОБА_1 , поданого в тому числі через скриньку «Для звернень громадян» у період з 25.04.2023 по 27.04.2023.

Вважаючи своє звільнення зі служби в поліції незаконним, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору в цій справі є правомірність/неправомірність прийняття ГУНП від 25.04.2023 № 196 о/с, підставою прийняття якого є рапорт ОСОБА_1 від 25.04.2023 про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням, тому доводи позивача щодо порушення відповідачем при прийняті вказаного наказу вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України в межах спірних правовідносин є безпідставними.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини у цій адміністративній справі склалися щодо звільнення зі служби в поліції у зв`язку з поданням рапорту про звільнення із зазначенням дати звільнення, та у подальшому - відкликанні такого рапорту.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII).

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Приписами частини першої статті 60 Закону № 580-VIII визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Підстави для звільнення зі служби в поліції визначені статтею 77 Закону № 580-VIII, пунктом 7 частини першої якої визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби (частини друга, третя статті 77 цього Закону).

Пунктом 4 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення), яке є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, та на час виникнення спірних правовідносин є чинним.

Відповідно до пункту 24 цього Положення, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з підпунктом «ж» пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Пунктом 68 Положення визначено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

За змістом пункту 8 Положення дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема: за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

У межах передбаченого пунктом 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Отже, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Відповідну правову позицію висловлював Верховний Суд у постановах від 12 серпня 2019 року у справі № 810/3376/16, від 05 вересня 2019 року у справі № 820/5844/16, від 22 жовтня 2019 року у справі № 804/4997/17, від 22 листопада 2019 року у справі № 813/740/17, від 20 грудня 2019 року у справі № 826/375/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 819/744/16, від 20 травня 2020 року у справі № 804/868/16, від 30 вересня 2020 року у справі № 826/16621/17, від 14 січня 2021 року у справі № 822/1093/18, від 09 лютого 2021 року у справі № 826/10404/16, від 23 червня 2021 року у справі № 813/740/17, від 11 серпня 2021 року у справі № 826/7075/16, які по суті основуються на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 24 червня 2014 року у справі № 21-241а14.

Натомість, за змістом наведених законодавчих приписів, у разі якщо сторони домовилися про звільнення у більш короткий строк, особа має право відкликати поданий рапорт про звільнення до спливу цього строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі № 815/1490/16, від 22 листопада 2019 року у справі № 813/740/17, від 15 лютого 2021 року у справі № 160/3607/19.

Апеляційним судом встановлено, що 25.04.2023 ОСОБА_1 власноручно написав на ім`я начальника ГУНП рапорт, в якому просив звільнити його зі служби в поліції за власним бажанням з 25.04.2023. Зазначений рапорт містить дату його складення 25.04.2023, підпис позивача, підставу для звільнення власне бажання та дату звільнення 25.04.2023, цей рапорт прийнятий відповідачем, тобто сторони досягли домовленості про дату та підстави припинення трудових відносин.

За результатами розгляду рапорту, враховуючи зазначену в рапорті про звільнення бажану дату звільнення 25.04.2023, начальником ГУНП прийнято наказ від 25.04.2023 № 196 о/с, яким позивача з 25.04.2023 звільнено зі служби в поліції згідно пункту 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII.

26.04.2023 позивач засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідача рапорт від 26.04.2023 про відкликання рапорту на звільнення, який надійшов до ГУНП 28.04.2023 та зареєстрований за № 1457.

Отже, рапорт про відкликання рапорту на звільнення поданий ОСОБА_1 після видання наказу про його звільнення.

Оскільки позивач визначився зі своїм бажанням залишитись на службі в поліції 26.04.2023 після звільнення, то на час прийняття оскаржуваного наказу відповідач не знав і не міг знати про наявність такої обставини.

Щодо покликань апелянта на те, що на нього здійснювався психологічний тиск та примус при написанні рапорту про звільнення, а саме у пропозиції пройти опитування на поліграфі та обіцянці здійснити перевірку його службової діяльності, апеляційний суд зазначає, що позивачем не доведено фактів здійснення на нього тиску з метою змушення до звільнення, а суб`єктивне сприйняття позивачем певних обставин, що вплинуло на прийняття певного рішення (в цьому випадку звільнення) не є тотожним тиску та погрозам з боку керівництва чи уповноваженого органу.

Крім того, подання рапорту про звільнення з метою уникнення відповідальності не може розцінюватись як психологічний тиск та примус до його написання.

Також, апеляційний суд зазначає, що у спірних правовідносинах позивач скористався правом відкликати рапорт про звільнення, проте не у обумовлений строк. Доказів щодо прийняття спірного наказу не 25.04.2023 апелянтом не надано.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для висновків про протиправність звільнення позивача зі служби в поліції та про поновлення його на відповідній посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При звільненні ОСОБА_1 з 25.04.2023 відповідач діяв в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, тому позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, при винесенні оскаржуваного наказу, відповідач діяв в межах та у спосіб, що передбачені діючим законодавством із дотриманням критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, передбачених частиною другою статті 2 КАС України, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи та норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що звільнивши позивача із займаної посади, правоохоронний орган діяв в межах наданих йому повноважень та із дотриманням вимог чинного законодавства та позивачем не наведено належних та допустимих доказів порушення відповідачем чинного законодавства при звільненні позивача відповідачем порушено, а тому правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог повністю, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та скасуванню не підлягає.

Згідно частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 300/2681/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 19.02.2024