Справа № 638/13343/23
Суддя: Агапов Р. О.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/33/24
УХВАЛА

Іменем України

21 лютого 2024 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Агапов Р.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Агапова Р.О. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення, -

встановив:

У провадженні судді Дзержинського районного суду м. Харкова Агапова Р.О. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення.

19.02.2024 року позивачем подано заяву про відвід судді Агапова Р.О. від розгляду даної справи.

Заява про відвід передана в провадження судді Агапова Р.О. 19.02.2024 року.

В обґрунтування вказаної заяви позивач посилається на те, що 25.09.2023 представником позивача - адвокатом Прасоловим І.В. подано позовну заяву про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до даних автоматизованого розподілу судових справ між суддями, 26.09.2023 для розгляду справи за вищевказаною позовною заявою визначено суддю Дзержинського районного суду м. Харкова Агапова Романа Олександровича.

Позивач вказує, що з моменту подання позовної заяви та призначення складу суду минуло більше чотирьох місяців, проте на даний момент досі не відкрито провадження у справі та відсутні будь-які подальші рухи по справі.

Порушення прав ОСОБА_1, байдуже ставлення судді Агапова P.O. до своїх професійних обов`язків та не розгляд даної справи в розумні строки викликають у позивача сумніви та недовіру до визначеного складу суду, через що такий суддя підлягає відводу.

Частиною 3 ст.39 КАС України визначено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частинами другою та третьою статті 40 КАС України передбачено, що питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Дослідивши матеріали заяви, доводи заяви про відвід, суд доходить висновку, що обставини, викладені у заяві про відвід, не знайшли свого підтвердження.

Підстави для відводу судді наведені у статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 КАС України («Недопустимість повторної участі судді в розгляді справи»).

Також ч.3 ст. ст.36 КАС України визначено, що до складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 КАС України).

Крім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

26.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанов у справах про адміністративне правопорушення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2023 вищевказана позовна заява передана в провадження судді Агапова Романа Олександровича.

Згідно ч.1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

З позовної заяви вбачається, що адресою позивача є: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із відсутністю у додатках до позовної заяви копії паспорта ОСОБА_1 , з якої можливо було б встановити місце його проживання, з метою недопущенням порушення правил підсудності, встановлених ст.25 КАС України, 02.10.2023 судом був направлений запит до Відділу державної реєстрації виконавчого комітету апарату Ізюмської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача.

05.10.2023 аналогічний запит був неправлений до Борівської селищної ради.

04.10.2023 від Відділу державної реєстрації виконавчого комітету апарату Ізюмської міської ради надійшла відповідь про залишення запиту без розгляду, оскільки зазначена у запиті адреса реєстрації місця проживання згідно екстериторіальності не відноситься до Ізюмської ТГ, на яку поширюється повноваження Ізюмської міської ради.

Відповіді на направлений запит від Борівської селищної ради до суду не надійшло.

У зв`язку із ненадходженням відповіді від Борівської селищної ради, 09.01.2024 судом здійснено повторний запит про надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивача, відповіді на який до теперішнього часу не надходило.

Ухвалою від 19.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Частиною першою статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України.

З огляду на нормативний зміст пункту 5 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Отже, аргументи, якими заявник мотивує свою заяву про відвід, не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Заявником не наведено жодних обставин та будь-яких доказів на підтвердження викладених у заяві доводів.

З огляду на підстави заявленого відводу, суд доходить висновку про його необґрунтованість, оскільки не містить посилань на дії, вчинені суддею, що можуть свідчити про її необ`єктивність або упередженість, що є підставами для відводу, визначеними статтею 36 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36-41, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Вважати необґрунтованою заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Аагапова Р.О. у справі № 638/13343/23.

Передати справу у відповідності до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення питання про відвід судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р.О. Агапов