Справа № 140/34463/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/34463/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 13 листопада 2023 року №16 про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області провести переведення на пенсію за віком і її виплату відповідно до вказаного Закону з дати звернення (07 листопада 2023 року), зарахувавши до стажу державної служби період проходження військової служби з 10 травня 1983 року по 05 листопада 1984 року, період роботи в державних органах з 17 грудня 1984 року по 15 січня 1986 року, з 12 вересня 1989 року по 10 грудня 1990 року, з 28 грудня 1990 року по 26 грудня 2006 року та з визначенням розміру пенсії відповідно до наданих із заявою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 07 листопада 2023 року №161 та №162.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV) із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-ХІІ). Позивач 07 листопада 2023 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення його на пенсію відповідно до Закону №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року. До заяви додав довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державного службовця. Проте йому було відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби 20 років (наявний стаж державної служби становить 3 роки 27 днів). Так до стажу державної служби не зараховано період проходження військової служби з 10 травня 1983 року по 05 листопада 1984 року, період роботи головним економістом в управлінні сільського господарства Маневицького райвиконкому з 17 грудня 1984 року по 15 січня 1986 року, період роботи інструктором райкому Компартії України з 12 вересня 1989 року по 10 грудня 1990 рік, а також періоди роботи в Державній податковій інспекції Маневицького району з 28 грудня 1990 року по 26 грудня 2006 року.

Позивач не погоджується із таким рішенням та вважає, що оскільки на момент звернення із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ не перебував на державній службі, досяг необхідного віку (62 роки) та у нього наявний необхідний стаж (понад 20 років, здобутий на посадах державної служби до 01 травня 2016 року), тому він має право на призначення пенсії в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі. При цьому зазначає, що відповідач протиправно не зарахував періоди його роботи з 17 грудня 1984 року по 15 січня 1986 року, з 12 вересня 1989 року по 10 грудня 1990 року та з 28 грудня 1990 року по 26 грудня 2006 року, які на підставі пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283), підлягають зарахуванню до стажу державної служби. Також зазначив, що відповідно до пункту 3 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується період проходження військової служби.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1, отримавши ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі 09 січня 2024 року (а.с.31), відзив на позов не подав.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відзиві на позов (а.с.26-27) ГУ ПФУ у Волинській області позовні вимоги заперечило та у їх задоволенні просило відмовити. В обґрунтування цієї позиції відповідач 2 вказав, що після реєстрації поданої до ГУ ПФУ у Волинській області заяви ОСОБА_1 від 07 листопада 2023 року та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, - ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого від 13 листопада 2023 року №16 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII через невиконання умови про необхідний стаж (не менше 20 років) на посадах, віднесених до посад державних службовців. Так до стажу державної служби не зараховано період строкової військової служби позивача з 10 травня 1983 року по 05 листопада 1984 року, оскільки з прийняттям Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 (далі Порядок №229), втратив чинність Порядок №283, пунктом 3 якого час військової служби у Збройних силах та інших військових формуваннях зараховувався до стажу державної служби. Також до стажу державної служби не зараховано періоди роботи позивача з 17 грудня 1984 року по 15 січня 1986 року та з 12 вересня 1989 року по 10 грудня 1990 року на посадах, які не дають право на призначення пенсії згідно зі статтею 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон №3723-ХІІ). Так посади, на яких працював ОСОБА_1 протягом зазначених періодів (головний економіст управління сільського господарства Маневицького райвиконкому, інструктор райкому Компартії України), на підставі Порядку віднесення посад працівників місцевих рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєння їм рангів державних службовців, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 1994 року №239 (далі - Постанова №239), були віднесені до відповідних посад державних службовців до набрання чинності Законом України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про органи місцевого самоврядування», але чинним законодавством їх віднесення до посад державної служби не передбачено. Так само статтею 25 Закону №3723-ХІІ не передбачено віднесення посад працівників органів державної податкової служби до відповідної категорії посад державних службовців. Позивачу, якому відповідно до пункту 343.1 статті 343 Податкового кодексу України (далі ПК України), присвоєно спеціальне звання (радника податкової служби), а надбавка за ранг державного службовця не виплачувалася, тому підстави для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 в органах державної податкової служби з 28 грудня 1990 року по 26 грудня 2006 року до стажу роботи на посадах державної служби у цілях призначення пенсії державного службовця відсутні.

Відповідач 2 вважає, що оскільки рішення про відмову в переході на пенсію відповідно до Закону №889-VIII приймало ГУ ПФУ в Харківській області, то позовна вимога про перерахунок та виплату ГУ ПФУ у Волинській області пенсії позивачу є безпідставною.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV із зниженням пенсійного віку згідно із Законом №796-ХІІ, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 16 травня 2023 року №16 (а.с.11).

07 листопада 2023 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просив перевести його із пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII. Разом із заявою про перехід на пенсію за іншим законом позивач надав довідки Відділу фінансів, економіки та з питань внутрішнього аудиту Камінь-Каширської районної державної адміністрації від 07 листопада 2023 року №161 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та від 07 листопада 2023 року №162 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державного службовця (а.с.18-19), що підтверджується розпискою-повідомленням (а.с.10).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області з прийняттям рішення від 13 листопада 2023 року №16 про відмову у переході на пенсію за віком відповідно Закону №889-VIII. Таке рішення мотивоване відсутністю у ОСОБА_1 20 років стажу на посадах, віднесених до посад державних службовців. До стажу роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, зарахований лише період з 01 березня 2012 року по 27 березня 2015 року; стаж державної служби станом на 01 травня 2016 року становить 3 роки 27 днів. Тут же зазначено, що відповідно до підпункту 17 пункту 3 статті 3 Закону №889-VIII його дія не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом, тому оскільки 02 листопада 1992 року позивачу присвоєно звання «радник податкової служби ІІІ рангу», то періоди роботи з 28 грудня 1990 року по 02 червня 1994 року, з 26 листопада 1996 року по 31 серпня 2004 року, з 01 вересня 2004 року по 10 січня 2006 року та з 11 січня 2006 року по 26 грудня 2006 року неможливо зарахувати до стажу державного службовця (а.с.8).

Незгода позивача із відмовою у переведенні його із пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію відповідно до Закону №889-VIII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом №3723-XI.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон №889-VIII, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як установлено пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» згаданого Закону державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами частини першої статті 37 Закону №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).

Тобто, після 01 травня 2016 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.

За своєю суттю спірні правовідносини у цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії - за віком відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII за умов, визначених у Законі №889-VIII. При цьому із змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Харківській області встановлено, що підставою відмови ОСОБА_1 в переході на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII є недостатність стажу державної служби.

Такі висновки обумовлені тим, що ГУ ПФУ в Харківській області при обчисленні стажу державної служби позивачу не врахувало період проходження військової служби з 10 травня 1983 року по 05 листопада 1984 року, період роботи головним економістом в управлінні сільського господарства Маневицького райвиконкому з 17 грудня 1984 року по 15 січня 1986 року, період роботи інструктором райкому Компартії України з 12 вересня 1989 року по 10 грудня 1990 рік, а також періоди роботи в органах державної податкової служби з 28 грудня 1990 року по 26 грудня 2006 року.

Статтею 25 Закону №3723-ХІІ, на яку є посилання у пунктах 10-12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, визначені класифікація посад державних службовців з першої по сьому категорію, інших прирівняних до них посад, не перелічених у цій статті, та передбачено, що віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Відповідно до частини третьої статті 46 Закону №889-VIII Кабінет Міністрів України постановою від 25 березня 2016 року №229 затвердив Порядок обчислення стажу державної служби (чинний з 01 травня 2016 року), який визначає механізм обчислення стажу державної служби.

Згідно з пунктом 6 цього Порядку стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.491) постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 було затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (Порядок №283). Цим Порядком визначено посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок №283 (вказаний правовий висновок відображено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №735/939/17).

Перевіряючи правомірність висновків відповідачів у спірному рішенні, відзиві на позов в частині неврахування позивачу до стажу державної служби періоду роботи з 17 грудня 1984 року по 15 січня 1986 року на посаді головного економіста в управлінні сільського господарства Маневицького райвиконкому, а також роботи інструктором райкому Компартії України з 12 вересня 1989 року по 10 грудня 1990 рік, суд зазначає таке.

За змістом пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком (абзац четвертий).

У додатку до Порядку №283 наведено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби. Цим Переліком серед іншого передбачено виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Відповідно до пункту 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також час роботи: в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 року №1049 (абзац одинадцятий).

За змістом пункту 3 Положення про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років працівникам органів виконавчої влади та інших державних органів (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 року №1049) до стажу роботи, який дає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статті 118 Кодексу законів про працю України.

Статтею 118 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 03 червня 1994 року №4-5-1156, погодженими з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в цих органах лише на виборних та відповідальних посадах до припинення дії статті 6 Конституції УРСР і внесення змін до статті 7 Конституції УРСР (до 24 жовтня 1990 року). Відповідальною вважається посада, прийняття на яку здійснювалось колегіальним органом (рішення, бюро, комітету, постановою конференції, зборів) партійних, профспілкових, комсомольських організацій.

Таким чином, зазначеним законодавством передбачено зарахування стажу роботи в партійних організаціях до стажу державного службовця, особам які працювали на виборних та відповідальних посадах в органах до 24 жовтня 1990 року.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постановах від 13 травня 2020 року у справі №2240/2515/18 та від 15 січня 2020 року у справі №334/4034/16-а.

Згідно з пунктом 4 Порядку №283 документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 17 грудня 1984 року (наказ від 17 грудня 1984 року №73-к) по 15 січня 1986 року (наказ від 15 січня 1986 року №2-к) працював на посаді головного економіста в управлінні сільського господарства Маневицького райвиконкому, а з 12 вересня 1989 року (постанова бюро райкому партії від 21 вересня 1989 року №Б-14/14от) по 10 грудня 1990 року (постанова бюро райкому партії від 10 грудня 1990 року №Б-1/4от) інструктора Маневицького райкому Компартії України (а.с.13-14).

Отже, наведене дозволяє дійти висновку, що періоди роботи позивача на посаді головного економіста управління сільського господарства Маневицького райвиконкому з 17 грудня 1984 року по 15 січня 1986 року, а також на посаді інструктора райкому Компартії України з 12 вересня 1989 року по 24 жовтня 1990 року зараховується до стажу державної служби. Водночас відсутні підстави для зарахування до стажу державної служби період роботи ОСОБА_1 з 25 жовтня 1990 року по 10 грудня 1990 року.

Правова позиція у спірних правовідносинах узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 07 березня 2018 року у справі №240/381/17 та від 07 лютого 2019 року у справі №742/1718/17.

Крім того, за приписами пункту 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях (абзац п`ятий).

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною першою статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, час проходження служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях України та колишнього СРСР підлягає врахуванню до стажу державної служби (аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 03 липня 2018 року у справі №569/350/17, від 27 грудня 2019 року у справі №500/2565/18).

Судом встановлено, що у період з 10 травня 1983 року по 05 листопада 1984 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР, що підтверджується відомостями військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с.12). Вказаний період був зарахований до страхового стажу позивача.

На думку суду, приймаючи рішення відповідач 1, а також відповідач 2 у відзиві на позов необґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для зарахування вказаного періоду до стажу державної служби.

Вирішуючи спір в частині віднесення до державної служби посад, які позивач обіймав у період з 28 грудня 1990 року по 26 грудня 2006 року, суд враховує, що відповідно до пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів (абзац третій).

За записами трудової книжки НОМЕР_1 судом встановлено, що позивач з 28 грудня 1990 року працював на посаді заступника начальника-начальника відділу оподаткування державних і спільних підприємств у Державній податковій інспекції по Маневицькому районі (з 03 січня 1994 року у зв`язку з реорганізацією призначено заступником начальника інспекції-начальником управління аудиту); з 26 листопада 1996 року був переведений на посаду заступника голови-начальника відділу документальних перевірок юридичних осіб у Державну податкову адміністрацію у Маневицькому районі, а з 09 березня 1998 року на посаду заступника начальника інспекції-начальника відділу документальних перевірок юридичних осіб у Державну податкову інспекцію у Маневицькому районі; з 15 вересня 1998 року він прийнятий по переводу на посаду першого заступника начальника у Маневицьку міжрайонну державну податкову інспекцію у Волинській області, у якій з 01 червня 2000 року призначений першим заступником начальника-начальником відділу документальних перевірок юридичних осіб; з 05 березня 2001 року він призначений першим заступником начальника відділу податкового аудиту, з 19 лютого 2002 року - заступником начальника відділу податкового аудиту та валютного контролю); з 01 вересня 2004 року ОСОБА_1 призначений головним державним податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок суб`єктів підприємницької діяльності-юридичних осіб управління податкового аудиту та валютного контролю Ковельської об`єднаної державної податкової інспекції; з 01 січня 2005 року був переведений на посаду головного державного податкового ревізора-інспектора відділу документальних перевірок суб`єктів господарської діяльності-юридичних осіб управління контрольно-перевірочної роботи; з 11 січня 2006 року працює на посаді головного державного податкового ревізора відділу контрольно-перевірочної роботи Ківерцівської міжрайонної державної податкової інспекції, звідки був звільнений 26 грудня 2006 року (а.с.13-17).

За відомостями трудової книжки 02 листопада 1992 року НОМЕР_1 ОСОБА_1 02 листопада 1992 року присвоєно персональне звання «радник податкової служби третього розряду» (запис №9), а 02 червня 1994 року він прийняв присягу державного службовця (запис №11).

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04 грудня 1990 року №509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII, був чинний до 19 листопада 2012 року).

Згідно з положеннями статті 6 Закону №509-XII видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Частиною п`ятою статті 15 Закону №509-XII установлено, що правовий статус посадових осіб органів державної податкової служби, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Законом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Частина четверта статті 15 Закону №509-XII передбачала, що службові особи державних податкових інспекцій не мають права займатися підприємницькою діяльністю, а також працювати за сумісництвом на підприємствах, в установах і організаціях (крім наукової та викладацької діяльності). Тобто цією нормою було встановлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються з вимогами статті 12 Закону №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Частинами сьомою, восьмою статті 15 Закону №509-XII передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.

Законом України від 05 липня 2012 року №5083-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні», який набрав чинності 12 серпня 2012 року, доповнено ПК України розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі статтею 344. Так згідно з пунктом 344.1 статті 344 ПК України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

В постанові від 22 жовтня 2013 року у справі №21-340а13 Верховний Суд України вказав, що аналіз положень статті 37 Закону України «Про державну службу», Закону України «Про державну податкову службу в Україні» дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Такий правовий висновок підтримано надалі Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року у справі №586/965/16-а та від 18 березня 2021 року у справі №500/5183/17.

Таким чином, посадові особи Державної податкової служби, які обіймають посади в державних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету та яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах повинен зараховуватись їм до стажу державної служби, який дає право на пенсію.

У постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №465/7218/16-а та від 13 грудня 2018 року у справі №539/1855/17 зазначено, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями статті 344 ПК України та Порядку №283.

Наведене дає підстави виснувати, що період роботи позивача в податкових органах з 28 грудня 1990 року по 26 грудня 2006 року зараховується до стажу державної служби.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства України, якими регульовані спірні правовідносини, суд погоджується з доводами позову про те, що у відповідача ГУ ПФУ в Харківській області не було фактичних та правових для незарахування до стажу державної служби позивача періодів роботи з 17 грудня 1984 року по 15 січня 1986 року, з 12 вересня 1989 року по 24 жовтня 1990 року та з 28 грудня 1990 року по 26 грудня 2006 року (понад 18 років), що в сукупності з періодом проходження військової служби з 10 травня 1983 року по 05 листопада 1984 року та зарахованим ГУ ПФУ в Харківській області стажем державної служби (3 роки 27 днів) становить понад 20 років.

Отже, у зв`язку із цим необґрунтованою є відмова відповідача 1 у переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії, оскільки, крім наявності спеціального стажу (понад 20 років державної служби станом на 01 травня 2016 року), виконуються й інші умови (щодо віку позивач досяг віку 62 роки та страхового стажу, який у позивача становить 36 років) для реалізації права на одержання пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Чинною редакцією статті 37 Закону №3723-ХІІ установлено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків від заробітної плати, з якої сплачено страхові внески - якщо перед зверненням за пенсією особа працювала, або у тому ж відсотковому розмірі від заробітної плати працюючого державного службовця - якщо на час звернення за пенсією особа не є державним службовцем.

При вирішенні спору суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі №340/4184/21, відповідно до якої оскільки позивач на час звернення за призначенням пенсії не займала посаду державної служби, тому з урахуванням положень статті 37 Закону №3723-ХІІ розмір пенсії позивача підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках.

Тому оскільки на момент звернення із заявою від 07 листопада 2023 року позивач не є державним службовцем, то пенсія йому має обчислюватися з розміру 60 відсотків від заробітку працюючого на відповідній посаді державного службовця. До заяви від 07 листопада 2023 року про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII позивач додав видані Відділом фінансів, економіки та з питань внутрішнього аудиту Камінь-Каширської районної державної адміністрації (останнє місце державної служби позивача) довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на жовтень 2023 року та довідку про складові заробітної плати станом на листопад 2023 року для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (зі змінами; далі Порядок №22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Тобто, позивачу було відмовлено у переведенні на інший вид пенсії рішенням від 13 листопада 2023 року №16, яке було прийняте ГУ ПФУ в Харківській області відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, за принципом екстериторіальності.

Отже, зважаючи на те, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 13 листопада 2023 року №16 позивачу безпідставно відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, тому на підставі наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення належить задовольнити.

На думку суду, оскільки за приписами Порядку №22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії, тому належним відповідачем за позовними вимогами зобов`язального характеру є ГУ ПФУ у Волинській області.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 13 листопада 2023 року №16 та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області (до якого позивач звертався із заявою про переведення на пенсію за нормами іншого закону та на обліку в якому як пенсіонер він перебуває) перевести ОСОБА_1 з 07 листопада 2023 року (з дати подання заяви) на пенсію державного службовця відповідно до Закону №889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 17 грудня 1984 року по 15 січня 1986 року, з 12 вересня 1989 року по 24 жовтня 1990 року та з 28 грудня 1990 року по 26 грудня 2006 року, а також період проходження військової служби з 10 травня 1983 року по 05 листопада 1984 року, та здійснити перерахунок і виплату пенсії на підставі довідок про складові заробітної плати для обчислення пенсії від 07 листопада 2023 року №161 та від 07 листопада 2023 року №162 та про відмову у задоволенні решти позовних вимог (щодо зарахування до стажу державної служби період роботи з 25 жовтня 1990 року по 10 грудня 1990 року).

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є вимоги немайнового характеру, які хоч і задоволено частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16 червня 2020 року у справі №620/1116/20.

Позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 16 листопада 2023 року №0.0..2, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.5, 22). Тому ці витрати слід присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області (рішенням якого було відмовлено позивачу у переведенні пенсії, що і стало підставою звернення до суду із цим позовом).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська область, місто Харків, площа Свободи, будинок 5, ідентифікаційний код юридичної особи 14099344), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13 листопада 2023 року №16.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області перевести ОСОБА_1 з 07 листопада 2023 року на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 17 грудня 1984 року по 15 січня 1986 року, з 12 вересня 1989 року по 24 жовтня 1990 року та з 28 грудня 1990 року по 26 грудня 2006 року, а також період проходження військової служби з 10 травня 1983 року по 05 листопада 1984 року, та здійснити перерахунок і виплату пенсії на підставі довідок про складові заробітної плати для обчислення пенсії від 07 листопада 2023 року №161 та від 07 листопада 2023 року №162.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк