Справа № П/320/663/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/663/20 Головуючий у І інстанції - Лапій С.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Костюк Л.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Київській області, в якій просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Київській області від 10.12.2019 № , № ;

-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій від 10.12.2019 № ;

- визнати протиправними та скасувати вимоги ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу від 03.12.2019 № Ф-29683-17, від 10.12.2019 № Ф-, від 14.01.2020 № Ф-29683-17;

- зобов`язати ГУ ДПС у Київській області привести у відповідність картку особового рахунку платника податків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він здійснює діяльність з надання послуг по перевезенню пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. При проведенні перевірки податковим органом неправомірно не враховано до валових витрат придбання паливно-мастильних матеріалів.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Київській області від 10.12.2019 № , № , рішення ГУ ДПС у Київській області про застосування штрафних санкцій від 10.12.2019 № , вимоги ГУ ДПС у Київській області про сплату боргу від 10.12.2019 № Ф-, від 14.01.2020 № Ф-29683-17.

Зобов`язано ГУ ДПС у Київській області привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та дані інтегрованої картки платника податків ФОП ОСОБА_1 відповідно до висновків рішення суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Київській області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно даних книги доходів та витрат встановлено, що Позивач включав до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу, витрати на паливно-мастильні матеріали на підставі фіскальних чеків.

Проте, на підтвердження витрат на паливно-мастильні матеріали не надано для перевірки авансові звіти та подорожні листи.

Таким чином, оскаржувані рішення прийнято правомірно та у відповідності із вимогами законодавства в результаті виявлених під час перевірки порушень.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Позивачем 31.01.2024 та 09.02.2024 подано письмові пояснення, в яких він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки Відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, Позивача, представників Сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДПС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку Позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 11.11.2019 № 222/10-36-33-04/ , в якому вказано про наступні порушення вимог податкового законодавства з боку ФОП ОСОБА_1 :

- пп. 8, пп. 9 п. 6 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 та п. 177.10 ст. 177 ПК України, в частині невірного відображення суми фактично понесених витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які зазначені в графах 6 та суми чистого оподатковуваного доходу, який розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності;

- п. 177.1, п. 177.2 ст. 177 ПК України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на суму 11692874,97 грн без ПДВ, в тому числі: за 2017 у сумі 4822365,74 грн без ПДВ та за 2018 у сумі 6870509,23 грн без ПДВ, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 2 104 717,49 грн, в тому числі: за 2017 у сумі 868 025,83 грн та за 2018 у сумі 1 236 691,66 грн;

- п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на суму 11692874,97 грн без ПДВ, в тому числі: за 2017 у сумі 4822365,74 грн без ПДВ та за 2018 у сумі 6870509,23 грн без ПДВ, (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску у сумі 986721,04 грн), у зв`язку з чим порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7, ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та в результаті чого донараховано єдиний внесок на суму 217078,66 грн;

- п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на суму 11692874,97 грн без ПДВ в тому числі: за 2017 у сумі 4822365,74 грн без ПДВ та за 2018 у сумі 6870509,23 грн без ПДВ, що призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 172660,59 грн, в тому числі за 2017 у сумі 70872,79 грн та за 2018 у сумі 101787,80 грн.

На підставі викладеного, Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 10 грудня 2019 року:

- № , яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 2 630 896,86 грн, з яких 2 104 717,49 грн нараховано за податковими зобов`язаннями та 526 179,37 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 215 825,74 грн, з яких 172 660,59 грн нараховано за податковими зобов`язаннями та 43 165,15 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

Також, Головним управлінням ДПС у Київській області 10 грудня 2019 року прийнято рішення про застосування штрафних санкцій від 10.12.2019 № , яким до Позивача застосовано штрафні санкції в сумі 30535,07 грн.

Крім того, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів податковим органом прийнято вимоги про сплату боргу від 03.12.2019 № Ф-29683-17 у розмірі 9201,15 грн, від 10.12.2019 № Ф- у розмірі 217078,66 грн, від 14.01.2020 № Ф-29683-17 у розмірі 244122,88 грн.

Вважаючи вказані рішення протиправними, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що реальність придбання пального та його подальше використання для здійснення підприємницької діяльності підтверджується належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважав, що витрати Позивача на придбання палива є документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов`язаними із господарською діяльністю Позивача з надання транспортних послуг. З огляду на наведене, Позивач правомірно визначив свій чистий оподатковуваний дохід за 2017-2018 роки, з врахуванням п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що податковим органом не вірно визначено завищення витрат у перевіряємому періоді у розмірі 9 309 486,00 грн, що у свою чергу призвело до прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень від 10.12.2019 № , № .

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу від 10.12.2019 № Ф- у розмірі 217078,66 грн, від 14.01.2020 № Ф-29683-17 у розмірі 244122,88 грн та рішення про застосування штрафних санкцій від 10.12.2019 № у розмірі 30535,07 грн, суд першої інстанції зазначив, що оскільки під час судового розгляду підтверджено правильність формування Позивачем витрат в періодах, які перевірялись, а також відсутність факту заниження ним податку з доходів фізичних осіб, необґрунтованими є нарахування єдиного внеску за цей період.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність порушення з боку Позивача у частині безпідставного віднесення на витрати вартості придбання паливно-мастильних матеріалів, запчастин для транспортних засобів та їх ремонту, внаслідок чого занижено чистий дохід, є наслідком і безпідставність інших рішень та донарахувань, які є похідними від основного порушення та податкового повідомлення-рішення.

Проте, щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 03.12.2019 № Ф-29683-17, то суд першої інстанції зазначив, що Позивачем не надано пояснень та доказів протиправності зазначеної вимоги, а тому у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп.«а» п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Згідно з п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно з пп. 177.5.3 п. 177.5 ст. 177 ПК України остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналіз вказаних положень свідчить про те, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Так, підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного соціального внеску визначено висновки акту перевірки, зокрема про завищення Позивачем витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів.

Між ТОВ «Іванків-Дружба» та Позивачем укладено Договір купівлі-продажу № 4 від 02.01.2018 на придбання паливо-мастильних матеріалів.

Придбання паливо-мастильних матеріалів за вказаний період підтверджується видатковими накладними, банківськими виписками.

Крім того, Позивач придбавав паливо за готівку, що підтверджується фіскальними чеками, облік яких здійснено складанням щомісячних реєстрів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у період з 01.01.2017 по 31.12.2018 Позивач здійснював діяльність на загальній системі оподаткування, вид діяльності: надання послуг по перевезенню пасажирів на автобусному маршруті загального користування (КВЕД 49.39).

Позивач за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 отримав дохід від здійснення діяльності, а саме: перевезення пасажирів на міжміських автобусних маршрутах загального користування.

Придбане пальне Позивачем використано за цільовим призначенням у власній господарській діяльності, а саме - для надання послуг з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування згідно укладених договорів, а саме:

- Договір на перевезення пасажирів № 659/2014/КАМ/0 від 01.08.2014, укладений між Позивачем (Перевізник), та ТОВ «Комплекс Агромарс» філія Гаврилівський птахівничий комплекс» (Замовник);

- Договір № 01-12-2016 від 30.11.2016, укладений між Позивачем (Виконавець) та ТОВ «Перший столичний хлібозавод» (Замовник), за умовами якого Виконавець надає Замовнику транспортні послуги з перевезення пасажирів (робітників) у відповідності з узгодженими та підписаними Сторонами графіком руху транспорту;

- Договір № 120708-172 від 18.02.2013 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київською обласною державною адміністрацією (Організатор) та Позивачем (Перевізник), за умовами якого Організатор надає Перевізникові право на здійснення перевезень пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування «Іванків AC-Київ АС «Полісся»;

- Договір № 120708-123 від 04.09.2012 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київською обласною державною адміністрацією (Організатор) та Позивачем (Перевізник), за умовами якого Організатор надає Перевізникові право на здійснення перевезень пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування «Страхолісся-Київ АС «Полісся»;

- Договір № 44 від 28.02.2018 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київською обласною державною адміністрацією (Організатор) та Позивачем (Перевізник), за умовами якого Організатор надає Перевізникові право на здійснення перевезень пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування «Страхолісся-Київ АС «Полісся»;

- Договір № 2015-15-11 від 25.11.2015 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київською обласною державною адміністрацією (Організатор) та Позивачем (Перевізник), за умовами якого Організатор надає Перевізникові право на здійснення перевезень пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування «с. Губин-Київ АС «Полісся»;

- Договір № 2015-15-10 від 26.11.2015 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київською обласною державною адміністрацією (Організатор) та Позивачем (Перевізник), за умовами якого Організатор надає Перевізникові право на здійснення перевезень пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування «с.Піски-Київ АС «Полісся»;

- Договір № 120708-134 від 09.04.2013 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київською обласною державною адміністрацією (Організатор) та Позивачем (Перевізник), за умовами якого Організатор надає Перевізникові право на здійснення перевезень пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування «Красилівка-Київ АС «Полісся»;

- Договір № 120708-119 від 18.02.2013 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київською обласною державною адміністрацією (Організатор) та Позивачем (Перевізник), за умовами якого Організатор надає Перевізникові право на здійснення перевезень пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування «Коленцівське-Київ АС «Полісся»;

- Договір № 120708-124 від 04.09.2012 про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, укладений між Київською обласною державною адміністрацією (Організатор) та Позивачем (Перевізник), за умовами якого Організатор надає Перевізникові право на здійснення перевезень пасажирів на міжміському автобусному маршруті загального користування «Чорнобиль-Київ АС «Полісся».

У вищевказаних договорах зазначено номер автобусного маршруту або номер рейсу, назву маршруту, трасу слідування, довжину маршруту в прямому та зворотньому напрямку (км), кількість оборотних рейсів, кількість одиниць рухомого складу, дні роботи.

Розрахунок витрат паливо-мастильних матеріалів Позивачем здійснено виходячи з умов вищезазначених договорів на перевезення пасажирів, на підставі маршрутів та відстані (км).

Крім того, Позивачем до перевірки було надано акти здачі-прийняття робіт, а саме транспортних послуг, які підтверджують надання послуг з пасажирських перевезень за укладеними договорами, зокрема:

- надання транспортних послуг з перевезення робітників ТОВ «Перший столичний хлібозавод» підтверджується актами здачі-прийняття робіт за 2017 та 2018 роки, а саме: № 41/12 за грудень 2017 року; № 40/11 за листопад 2017 року; № 37/10 за жовтень 2017 року; № 32/09 за вересень 2017 року; № 30/08 за серпень 2017 року; № 28/07 за липень 2017 року; № 26/06 за червень 2017 року; № 16/05, 22/05 за травень 2017 року; № 11/04, № 12/04, № 13/04 за квітень 2017 року; № 07/03, № 08/03, № 09/03 за березень 2017 року; № 02/01, № 03/01 за січень 2017 року; № 24/12 за грудень 2018 року; № 22/11 за листопад 2018 року; № 20/10 за жовтень 2018 року; № 18/09 за вересень 2018 року; № 16/08 за серпень 2018 року; № 14/07 за липень 2018 року; № 11/06, № 13/06 за червень 2018 року; № 09/05 за травень 2018 року; № 06/04 за квітень 2018 року; № 04/03 за березень 2018 року, № 01/01 за січень 2018 року;

- надання транспортних послуг з перевезення робітників ТОВ «Комплекс Агромарс» Філія «Гаврилівський птахівничий комплекс» підтверджується актами здачі-прийняття робіт за 2017 та 2018 роки, а саме: № 27/06 за червень 2017 року; № 14/04 за квітень 2017 року; № 10/03 за березень 2017 року; № 06/02 за лютий 2017 року; № 02/01 за січень 2018 року; № 05/03 за березень 2018 року; № 07/04 за квітень 2018 року; № 10/05 за травень 2018 року; № 19/09 за вересень 2018 року; № 21/10 за жовтень 2018 року; № 23/11 за листопад 2018 року.

Також, Позивач в своїй господарській діяльності для обліку витрат паливо-мастильних матеріалів використовував Акти списання ПММ, в яких зазначено перелік автомобілів та норма використання л на 100 км, пробіг, кількість літрів, середня ціна за л.

Крім того, списання паливо-мастильних матеріалів проводилось згідно фактичного виїзду на маршрути автобусів, що підтверджується Журналами випуску автомобілів на лінію, в яких зазначено: дату, час виходу автобуса на лінію, ПІБ водія, маршрут, державний номер, показники спідометра до виїзду та після виїзду, технічний стан автомобіля, час повернення автомобіля з лінії, прізвище та підпис механіка.

Як вбачається з даних, зафіксованих в Журналах випуску автомобілів на лінію, державні номера автобусів, які були випущені на лінію, маршрути загального користування в 2017 та 2018 роках згідно укладених договорів на пасажирські перевезення, повністю відповідають інформації щодо транспортних засобів, які використовувались Позивачем під час здійснення підприємницької діяльності.

Таким чином, колегія судів дійшла висновку, що надані документи в сукупності підтверджують використання як власних, так і орендованих транспортних засобів (автобусів) Позивачем у власній господарській діяльності, а саме - для надання послуг з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у зв`язку з чим витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів правомірно віднесено до складу витрат в 2017 та 2018 роках.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 320/5680/18.

Щодо доводів Відповідача про неправомірність віднесення до складу витрат вартості оренди транспортних засобів у сумі 800 000,00 грн, колегією суддів встановлено наступне.

Позивачем до перевірки було надано:

- Договір оренди транспортного засобу № 2/01-18 від 01 січня 2018 року, за умовами якого Позивач прийняв у тимчасове володіння та користування в Орендодавця 2 (два) автобуси марки «Стрий-Авто» і зобов`язався сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору автомобілі використовуватимуться Орендарем для пасажирських перевезень AT «Київпассервіс», територія поїздок автомобіля - Іванківський район Київської області.

Також, Позивачем надано Акти прийому-передачі транспортних засобів в оренду, Квитанції до прибуткового касового ордеру, які підтверджують приймання у користування (в оренду) автобусів марки «Стрий-Авто» у кількості 2 штуки та сплату коштів за виконані та прийнятті послуги оренди автобусів щомісячно.

- Договір оренди транспортного засобу № 1/01-18 від 01 січня 2018 року, за умовами якого Позивач прийняв у тимчасове володіння та користування в Орендодавця автобуси марки «Mercedes Sprinter» 313 -1 шт., «Стрий-Авто» - 1 шт., і зобов`язався сплачувати орендну плату.

Відповідно до п .2.1 Договору № 1/01-18 автомобілі використовуватимуться Орендарем для пасажирських перевезень AT «Київпассервіс», територія поїздок автомобіля - Іванківський район Київської області.

Крім того, Позивачем надано Акти прийому-передачі транспортних засобів в оренду, Квитанції до прибуткового касового ордеру, які підтверджують приймання у користування (в оренду) автобусів марки «Mercedes Sprinter» 313 та «Стрий-Авто» у кількості 2 штуки та сплату коштів за виконані та прийнятті послуги оренди автобусів щомісячно.

Також, використання орендованих транспортних засобів (автобусів) Позивачем у власній господарській діяльності - для надання послуг з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, підтверджується Журналами випуску автомобілів на лінію, в яких зазначено, зокрема дату, час виходу автобуса на лінію, маршрут, державний номерний знак автобуса.

Таким чином, враховуючі наявні в матеріалах даної адміністративної справи договори перевезень пасажирів, акти надання транспортних послуг, Журнали випуску автомобілів на лінію, маючи діючу Ліцензію на здійснення пасажирських перевезень, Позивачем підтверджено використання орендованих автобусів у господарській діяльності за основним видом діяльності.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що Позивачем правомірно віднесено до складу витрат витрати на оренду транспортних засобів, а висновки акта перевірки та доводи Відповідача спростовуються наданими Позивачем документами.

Щодо доводів Відповідача про придбання запчастин до основних засобів подвійного призначення та амортизаційних відрахувань основних засобів подвійного призначення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, однією з підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень є неправомірність включення до складу витрат від провадження господарської діяльності витрат на придбання запчастин до транспортних засобів (автобусів), у зв`язку з тим, що на переконання Відповідача, такі транспортні засоби (автобуси) є основними засобами подвійного призначення.

Колегія суддів звертає увагу, що в Акті перевірки наведено інформацію щодо наявності у власності Позивача рухомого майна та зазначено перелік транспортних засобів, які використовувалися останнім під час здійснення підприємницької діяльності. Так, в графі назва транспортного засобу зазначено «автобус». Використання Позивачем в підприємницькій діяльності для пасажирських перевезень саме автобусів підтверджується наданими до перевірки Свідоцтвами про право власності на транспортні засоби.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2344-III автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій (далі - транспортний засіб).

Автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Автобус - транспортний засіб, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

Згідно з пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Таким чином, Відповідачем всупереч імперативним приписам Податкового кодексу України, безпідставно дійшов висновку, що транспортні засоби, які Позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності (автобуси), є основними засобами подвійного призначення.

Щодо правомірності включення Позивачем витрат на правову допомогу до витрат за 2018 рік, колегією суддів встановлено наступне.

В Акті перевірки Відповідачем зазначено, що згідно Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, Позивачем за 2018 рік до графи 7 «Інші витрати включаючи вартість виконаних робі, наданих послуг» Додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік включено суму витрат на отримані юридичні послуги в розмірі 263 437,00 грн, що відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України не відноситься до витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів.

На підставі наведеного, Відповідачем зазначено про завищення витрат в частині включення витрат на отримані юридичні послуги, та встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу.

Підпунктом 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України визначено перелік витрат безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, до якого належать: інші витрати, до складу яких включаються інші витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Позивачем, для підтвердження витрат на правничу допомогу, було подано: договір про надання правової допомоги від 20 грудня 2017 року на 3 арк.; Додаток 2 від 11 січня 2021 року у відповідності до Договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2017 року та актом виконаних робіт адвокатом Науменко М.П. від 20.07.2020 на 2 арк.

Між Позивачем (Замовник) та адвокатом Науменко М.П. було укладено договір про надання правової допомоги від 20 грудня 2017 року (т. 1, а.с. 52-54), відповідно до п. 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконувати правову роботу, а саме: представлення інтересів Замовника, в тому числі, інтереси фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в судах всіх інстанцій та інших державних і недержавних установах, громадських організаціях тощо.

Згідно Додатку № 2 від 11 січня 2021 року у відповідності до Договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2017 року та актом виконаних робіт адвокатом Науменко М.П. від 20.07.2020, в рамках п. 4.3 Договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2017 року Сторони домовились, що Замовник підтверджує надання послуг адвокатом Науменко Миколою Петровичем в повному об`ємі (акт від 20.07.2020) в наступних справах:

- справа № 810/1716/18: Київ - Страхолісся. Київський окружний адміністративний суд. Апеляція - Шостий апеляційний адміністративний суд. Відмовлено Позивачу. Верховний суд скаргу відхилив;

- справа № 826/8266/18: Київ - Страхолісся. Окружний адміністративний суд міста Києва. Відмовлено Позивачу;

- справа № 810/599/18: Київ-Чорнобиль. Київський окружний адміністративний суд. Перша інстанція - відмовлено Позивачу. Шостий апеляційний адміністративний суд. Друга інстанція задоволено позовні вимоги. Верховний суд - залишив рішення Шостого апеляційного адміністративного суду в силі;

- справа № 320/5680/18 - ДФС області (скасування рішень по акту перевірки). Київський окружний адміністративний суд. Апеляція Шостий апеляційний адміністративний суд; Позов задоволено. Верховний суд - скаргу ДФС області відхилив;

- справа № 320/616/19 - ДФС області (нарахування по заробітній платі). Київський окружний адміністративний суд. Апеляція Шостий апеляційний адміністративний суд; Позов задоволено;

- справа № 363/3499/18 - Відшкодування збитків внаслідок ДТП. Вишгородський районний суд. Справу зупинено;

- справа № 363/4792/16-к. Кримінальна справа відносно водія ФОП ОСОБА_2 ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України. Верховним Судом вирок першої інстанції і рішення апеляційного суду скасовано. Верховним Судом прийнято нове рішення.

- справа № П/320/663/20 ДФС області (скасування рішень по акту перевірки, повторний акт) справа розглядається в Київському окружному адміністративному суді.

Сума гонорару за вказаним Додатком № 2 від 11 січня 2021 року складає 263 437,00 грн.

У вищевказаному Додатку № 2 від 11 січня 2021 року зазначено, що гонорар буде погашено до 31 грудня 2018 року.

Інших доказів підтвердження витрат на правничу допомогу Позивачем, ані під час проведення перевірки, ані в суд першої інстанції, ані в суд апеляційної інстанції, надано не було.

Таким чином, проаналізувавши надані Позивачем докази підтвердження правомірності включення Позивачем витрат на правову допомогу до витрат за 2018 рік в розмірі 263 437,00 грн, колегія суддів дійшла висновку, що в матеріалах даної адміністративної справи відсутні відомості про обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого адвокатом часу, об`єм наданих послуг, у зв`язку з чим Відповідач правомірно виключив вказану суму із бази оподаткування.

Як вбачається з акта перевірки загальна сума доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 складає 11 692 874,97 грн без ПДВ, в тому числі: за 2017 рік - 4 822 365,74 грн без ІІДВ та за 2018 рік в сумі 6 870 509,23 грн без ПДВ.

Отже, враховуючи вищенаведені висновки колегії суддів, загальна сума доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 складає 11 429 437,97 грн без ПДВ, в тому числі: за 2017 рік - 4 822 365,74 грн без ІІДВ та за 2018 рік в сумі 6 607 072,30 грн (6 870 509,23 грн - 263437,00 грн) без ПДВ.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Отже, Позивачем занижено податок на доходи фізичних осіб-підприємців у сумі 2 057 298,83 грн ((4 822 365,74 грн + 6 607 072,30 грн) х 18%)).

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, сума штрафних санкцій від суми визначеного колегією суддів податкового зобов`язання 2 057 298,83 грн складає 514 324,71 грн (2 057 298,83 грн х 25%).

Приймаючи до уваги викладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 10 грудня 2019 року № в частині збільшення на 59 273,32 грн суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у тому числі на 47 418,66 грн (2 104 717,49 грн - 2 057 298,83 грн) за податковими зобов`язаннями та на 11 854,66 грн (526 179,37 грн - 514 324,71 грн) за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно з п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір; ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування.

Отже, податкове повідомлення-рішення Відповідача від 10 грудня 2019 року № також підлягає скасуванню в частині збільшення на 4 939,45 грн суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у тому числі на 3 951,56 грн (172 660,59 грн - 168 709,03 грн) за податковими зобов`язаннями та на 987,89 грн (43165,15 грн - 42177,26 грн) за штрафними (фінансовими) санкціями, як похідне.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок нараховується для фізичних осіб-підприємців, які обрали загальну систему оподаткування на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Згідно з частини 3 ст. 7 Закону № 2464-VI нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до п. 4 частини 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, в чинній на 2017 рік редакції, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до п.п. 4, 5 частини 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, в чинній на 2018 рік редакції, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Колегія суддів звертає увагу, що перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22% встановлено, що Позивачем за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 занижено ЄСВ на загальну суму 217 078,66 грн, в тому числі за 2017 рік в сумі 88 272,12 грн та за 2018 рік в сумі 128 806,54 грн за рахунок заниження суми чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму на загальну суму 11 692 874,97 грн без ПДВ, в тому числі: за 2017 рік в сумі 4 822 365,74 грн без ПДВ та за 2018 рік в сумі 6 870 509,23 грн без ПДВ з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про протиправність включення Позивачем витрат на правову допомогу до витрат за 2018 рік в розмірі 263 437,00 грн, сума донарахованого єдиного внеску в розмірі 217078,66 грн, з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, не зміниться.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку щодо визнання протиправною та скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) Відповідача від 10 грудня 2019 року № Ф-.

Згідно з п. 3 частини 11 ст. 25 Закону № 2464-VI за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку щодо визнання протиправним та скасування також Рішення Відповідача про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10 грудня 2019 року № .

Відповідно до частини 4 ст. 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

У разі несплати частини суми страхових внесків, що сплачується за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Закону України "Про державну підтримку сільського господарства України", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, інформує про це платників єдиного внеску.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку щодо визнання протиправною та скасування Вимоги про сплату боргу (недоїмки) Відповідача від 14 січня 2020 року № Ф-29683-17, як похідної.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Натомість, Відповідачем не доведено наявності тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі в частині оскарження рішення про застосування штрафних санкцій від 10.12.2019 № , вимог про сплату боргу від 10.12.2019 № Ф-, від 14.01.2020 № Ф-29683-17, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову у вказаній частині, з чим погоджується і колегія суддів.

Як вже було зазначено раніше, Позивачем 31.01.2024 та 09.02.2024 до суду апеляційної інстанції було подано письмові пояснення, в яких він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

До вказних пояснень Позивачем додано документи, підтверджуючі правове обгрунтування вимог позовної заяви, покладених в основу при оскарденні податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимог про сплату боргу.

Представник Відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції просив колегію суддів не брати до уваги надані до вищевказаних пояснень документи, оскільки вони не були надані, ані під час проведення перевірки, ані в суд першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 160/10192/21 вказав, що відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Цей же принцип включено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 КАС України).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2024 року у справі № 280/578/19 наголосив, що принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи з метою ухвалення справедливого та об`єктивного рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду апеляційної інстанції необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.

За таких обставин, оскільки надані Позивачем докази стосуються обставин, які входять до предмета доказування у даній адміністративній справі, колегією суддів для повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, було досліджено всі докази, які містяться в матеріалах справи.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДПС у Київській області, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволеня позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12 грудня 2019 року № , № з ухваленням нового судового рішення в цій частині про задоволення вказаних позовних вимог частково, в іншій частині рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року, в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Київській області від 10 грудня 2019 року № , № скасувати, прийняти в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в зазначеній частині задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 10 грудня 2019 року № в частині збільшення на 2 571 623,54 грн суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у тому числі на 2 057 298,83 грн за податковими зобов`язаннями та на 514 324,71 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 10 грудня 2019 року № в частині збільшення на 210 886,29 грн суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у тому числі на 168 709,03 грн за податковими зобов`язаннями та на 42 177,26 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, як похідне.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Л.О. Костюк

О.М. Оксененко

Повний текст складено 19.02.2024 року.