Справа № 520/33399/23
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 лютого 2024 року Справа № 520/33399/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сагайдак В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо не повідомлення по результати розгляду Рапорту на звільнення позивача та незвільнення за сімейними обставинами за ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_4 розглянути рапорт на звільнення солдата ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (з долученими підтверджуючими документами), та прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 за ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати по оплаті судового збору та судові витрати на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що позивачем 10.11.2023р. складено рапорт на звільнення (повторно), по суті якого клопотав перед комендантом другої прикордонної комендатури начальник п`ятої прикордонної застави ОСОБА_2 про звільнення з військової служби оскільки дружині позивача встановлена II група інвалідності.

Відповідач надав до суду відзив, в якому не погоджується з доводами позовної заяви, просить відмовити у задоволені адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції, зазначає, що рапорт позивача залишено без реалізації з підстав не належно завіреної довідки МСЕК, про що було повідомлено позивача. Також відповідачем було повідомлено позивача про можливість повторного звернення з рапортом.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 258 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі - Позивач), був призваний до лав Збройних сил України згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022р. №69/2022, по даний час Позивач проходить службу у Військовій частині НОМЕР_4 на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії п`ятої прикордонної застави другої прикордонної комендатури.

Встановлено, що дружині ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлена II група інвалідності (довідка до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ №748091 від 23.12.2020).

Відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу під час воєнного стану звільняються з військової служби за сімейними обставинами. На цій підставі ОСОБА_1 склав рапорт на звільнення з військової служби, який, разом з клопотання адвоката Павленко М.О. направлено засобами поштового зв`язку на адресу в/ч НОМЕР_2 (копії опису вкладення до цінного листа, трекінгу Укрпошти та накладної додано в додатку).

Військова частина НОМЕР_2 листом №32/7166 від 02.11.2023р. за результатами розгляду клопотання адвоката Павленко М.О. повідомила адвоката Павленко М.О. про відсутність у керівництва військової частини рапорту на звільнення з військової служби ОСОБА_1 з роз`ясненням, що для вирішення питання звільнення з військової служби солдат ОСОБА_1 має звернутись з рапортом та підтверджуючими документами до безпосереднього начальника.

Солдатом ОСОБА_1 10.11.2023р. складено рапорт на звільнення (повторно), по суті якого клопотав перед комендантом другої прикордонної комендатури начальник п`ятої прикордонної застави ОСОБА_4 .

Станом на поточну дату адвоката ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_1 не повідомлено про результати розгляду пакета документів ОСОБА_1 на звільнення з військової служби. Окрім цього, ОСОБА_1 усно звертався до керівництва військової частини щодо вищевказаних сімейних обставин та небажання продовжувати військову службу.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

По суті спірних відносин суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ, проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

В свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах 3) під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

Постановою КМУ «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» від 12.06.2013 року №413 передбачено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії дружині позивача встановлена ІІ група інвалідності.

Як вже зазначалось, позивач, який проходить військову службу за контрактом, подав рапорт про звільнення з військової служби з посиланням на підпункт «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, яка містить підстави для звільнення з військової служби для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, з підстави, що в даному випадку є аналогічною до підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а саме: у зв`язку зі здійсненням постійного догляду за дружиною.

Відповідач відмовив в задоволенні рапортів, оскільки вважав, що вищевказаний висновок лікарсько-консультативної комісії не може вважатися медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином, предметом спірних правовідносин є допустимість довідки МСЕК для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за дружиною військовослужбовця та його звільнення зі служби за сімейними обставинами.

Суд дослідив Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1317, яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Підпунктом 1 п.11 Положення визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

В свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом МОУ від 09.04.2008р. №189, який зареєстрований в МЮУ 02.06.2021р. за №731/36353, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

З проведеного аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, суд доходить висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

За таких обставин, норми Закону №2232-XII та Постанови КМУ №413 не містять конфлікту щодо їх змісту, оскільки положення Постанови конкретизують суб`єкт, який видає медичний висновок у залежності від віку особи, яка потребує стороннього догляду.

В даному випадку, для підтвердження, позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії.

З огляду на зазначене, поданий позивачем разом з рапортом про звільнення висновок лікарсько-консультативної комісії, не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби в Збройних Силах України за підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII.

Таким чином, судом не встановлено підстав для визнання за позивачем права на звільнення зі служби в Збройних Силах України через сімейні обставини, а саме, через необхідність постійного стороннього догляду за дружиною згідно поданих ним до військової частини документів. Інші подані позивачем документи з цього приводу не є визначальними у вирішенні питання про звільнення з військової служби з наведених ним підстав.

З огляду на викладене, оскільки за наслідком розгляду даної справи судом не було встановлено підстав для звільнення позивача зі служби, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Сагайдак В.В.