Справа № 522/24217/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 р. Категорія: 133м. ОдесаСправа № 522/24217/23
Перша інстанція: суддя Суворова О.В.,

час і місце ухвалення: 16:18:10, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
АпелянтЮренко Леонід Павлович
Пред-к апелянтаСмірнов В.П. (адвокат, ордер)
ДМСУБілоконь Н.О. (довіреність)
ПерекладачНікішов О.О. (довідка, паспорт)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою громадянина Грузії ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2023 р. у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Грузії ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до громадянина Грузії ОСОБА_1 , в якому просив затримати громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 20.06.2024 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, мотивуючи його тим, що громадянин Грузії ОСОБА_1 на території України знаходиться незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має. Громадянин Грузії ОСОБА_1 не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на проживання в Україні. Він не може бути працевлаштований та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2023 року позов задоволено. Затримати громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 20.06.2024 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, громадянин Грузії ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що примусове повернення особи до країни з якою особа не має а ні правового, а ні соціального зв`язку є порушенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На території України разом з відповідачем мешкають його батьки. Перебуваючи в Україні з 1990 року відповідач обзавівся соціальними зв`язками, засобами заробітку. У той же час усі соціальні зв`язки з Грузією у відповідача були утрачені. На даний час у разі видворення відповідача за межи України зазначені дії будуть рівносильні позбавлення життя.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 20.12.2023 під час проведення оперативно-профілактичних заходів співробітниками ВП № 5 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області на ринку «Привоз» у м. Одесі виявлено особу, який назвався громадянином Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та останнього було запрошено до ГУ ДМС в Одеській області.

20.12.2023 о 17.15 год. відповідача було затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії № МОД 000238 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення.

В результаті проведеної перевірки, щодо законності перебування на території України встановлено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його слів, прибув на територію України у 1990 році (а.с.34), через який КПП, останній не пам`ятає , та порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Під час виявлення паспортний документ громадянина Грузії для виїзду за кордон у відповідача був відсутній.

На момент скоєння правопорушення громадянином Грузії ОСОБА_1 правила перебування іноземних громадян на території України визначались наказом МВС України від 20.07.2015 № 884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду».

Дозволений строк перебування на території України у громадянина Грузії ОСОБА_1 , закінчився, відповідач перебуває на території України - незаконно, ухиляється від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні.

У зв`язку із вищевикладеним позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач проживає на території України без документів на право проживання в Україні та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, у нього відсутній паспортний документ, який надає право здійснити виїзд з території України, які визначені ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке:

ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин Грузії ОСОБА_1 на території України знаходиться незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

Громадянин Грузії ОСОБА_1 не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на проживання в Україні. Він не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби.

20.12.2023 року за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії та номеру ПР МОД 010689 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 20.12.2023 серії та номеру ПН МОД 010792 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП відповідачем громадянином Грузії ОСОБА_1 станом на 21.12.2023 добровільно адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн. не сплачено, що підтверджується відсутністю банківської квитанції банку платника як в додатках до адміністративного позову позивача, так і в особовій справі останнього.

20.12.2023 року ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 31 про примусове видворення з України громадянина Грузії ОСОБА_1 .

Складений відносно відповідача протокол про адміністративне правопорушення № 010689 від 20.12.2023 містить пояснення останнього, які за своїм змістом є підтвердженням вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину.

Інформація щодо оскарження відповідачем рішення № 31 ГУ ДМС в Одеській області від 20.12.2023 про примусове видворення за межі території України в матеріалах справи відсутня.

Громадянин Грузії ОСОБА_1 не має жодної з обставин, на підставі яких, відповідно до ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» він не може бути примусово видворенний за межі території України.

Складені відносно відповідача протокол про адміністративні правопорушення ПР МОД № 010689 від 20.12.2023 та постанова ПН МОД № 010792 від 20.12.2023 містять пояснення останнього, в яких ОСОБА_1 розуміє добре, на українській розмовляти не може, до посольства Грузії в Україні та підрозділів ДМС України не звертався, мати та брат знаходяться в м. Києві, жертвою переслідування за ознаками національності не був (а.с.21-22).

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що відомості про перебування на території України на законних підставах у відповідача відсутні, ОСОБА_1 прибув на територію України у 1990 році, через який КПП він не пам`ятає.

З моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.

Беручи до уваги той факт, що відповідач після перетину державного кордону України, в подальшому проживав на території України нелегально, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУаАП, зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що Відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно до частини 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі…».

Проаналізувавши всі обставини перебування відповідача на території України було встановлено наступне:

1. Відомості про перебування на території України на законних підставах відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

2. Відповідач прибув на територію України в 1990 році. З моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.

Беручи до уваги той факт, що відповідач проживає на території України без документів на право проживання в Україні та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1ст. 203 КУпАП, у нього відсутній паспортний документ, який надає право здійснити виїзд з території України, які визначені ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що:

« 1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:

f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

«Затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, як наголошено в § 164 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 р. у справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" буде виправдано до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, затримання особи перестає бути допустимим відповідно до статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Частиною 1статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України(даліКАС України) встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до частини 11 статті 289 (яка є спеціальною нормою) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно пункту 27 частини 1статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:

- стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення;

- стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

- затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України;

- затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Частиною 2 ст. 101 КАС України (яка є загальною нормою) передбачено, що процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками.

Представником відповідача надано до суду відповідь на адвокатський запит, який був спрямований до Консульства Грузії та в якому зазначено, що громадянин ОСОБА_1 не вважається громадянином Грузії.

Однак, ОСОБА_1 затримано саме з метою ідентифікації та встановлення громадянства або його відсутності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про затримання відповідача метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Грузії ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2023 року по справі № 522/24217/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький