Справа № 160/32218/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
07.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення своєчасного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні в розмір 873 112,89 грн. за період з 18.01.2017 року по 29.11.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 04.01.2024, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
26.12.2023 від представника відповідача через систему "Електронний суд" було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Так, представник відповідача зазначає, що при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем при звільненні, в даному випадку можливо врахувати лише кількість днів за 6 (шість) місяців, тобто з 18 січня 2017 року по 17 липня 2017 року (181 днів). Згідно доданої до позовної заяви довідки від 10 червня 2022 року № 202/136, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 348 грн. 27 коп. З огляду на вищенаведене, загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з позивачем при звільненні становить 63 036 грн. 87 коп. (348,27 грн. * 181 днів). Однак, зазначена сума значно перевищує суму, щодо виплати якої виникла затримка при звільненні (у розмірі 22 519 грн. 15 коп.). Враховуючи очевидну неспівмірність заявленої до стягнення позивачем суми середнього заробітку та суми, щодо виплати якої виникла затримка при звільненні, вважаю, що в даному випадку необхідно зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 11.05.2016 по 17.01.2017 року.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.01.2017 №12 «По стройовій частині», солдата молодшого лейтенанта ОСОБА_1 офіцера відділення по роботі з особовим складом, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 13 грудня 2016 року №226 на посаду заступника командира навчальної роти по роботі з особовим складом навчального батальйону військової частини пп НОМЕР_3 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби до військової частини пп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .
З 17 січня 2017 року виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 18 січня 2017 року. Виплатити надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 450%, додаткову грошову винагороду в розмірі 60%, грошову надбавку у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці в розмірі 10% за період з 01 по 17 січня 2017 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2022 року у справі №160/25539/21 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково, а саме:

- визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 11.05.2016 року по 17.01.2017 року включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 11.05.2016 року по 17.01.2017 року включно;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 18.03.2022 року у справі №160/25539/21 відповідачем 26.05.2022 виплачено індексацію грошового забезпечення за період 11.05.2016 по 17.01.2017 в сумі 663,43 грн. Зазначене сторонами не заперечується.

Не погоджуючись із застосуванням базового місяця при нарахуванні індексації на виконання рішення суду від 18.03.2022 року у справі №160/25539/21, позивач звернулась до суду з позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року у справі №160/9864/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено, а саме:

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення грудня 2015 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) ОСОБА_1 у період з 11.05.2016 року по 17.01.2017 року.

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 11.05.2016 року по 17.01.2017 року, із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року у справі №160/9864/22 відповідачем 29.11.2023 виплачено індексацію грошового забезпечення за період 11.05.2016 по 17.01.2017 в сумі 21852,72 грн. Зазначене сторонами не заперечується та підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.01.2017 по 29.11.2023 включно, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України №2011-ХІІ від 20.12.1991р. Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей.

Відповідно до ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10.12.08р. № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З аналізу викладеного вбачається, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За правилами встановленими частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст 117 КЗпП України (в редакції статті, що діє з 19.07.2022) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Станом на час проведення розрахунку (29.11.2023), відповідно і на час подання позову в цій справі (07.12.2023), стаття 117 КЗпП України зазнала змін, та визначає, що виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежена строком 6 місяців. Вказана норма у відповідній редакції (набрала чинності з 19.07.2022) і підлягає застосуванню до спірних відносин.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Нормами абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 5 розділу ІV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи організації, встановленим з отриманням вимог законодавства (абзац 3 пункт 8 Порядку № 100).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 січня 2015 року (справа № 6-195цс14) та від 23 січня 2015 року (№ 6-1093цс15), а також Верховним Судом у постанові від 16 квітня 2020 року (справа № 316/2896/14-а), у постанові від 28 січня 2021 року (справа № 580/2427/19).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 10.06.2022 за №202/136 розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становить 21244,40 грн.

У період з листопад-грудень 2016 кількість робочих днів становила: 61 день.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача в цей період становила 348,27 грн (21244,40 грн / 61)

З матеріалів справи вбачається, позивач була звільнена зі служби 17.01.2017, таким чином вона має право на нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки при звільненні за період 6 місяців, а саме з 18.01.2017 по 18.07.2017 включно.

Кількість днів у період з 18.01.2017 по 18.07.2017 становить 182 дні.

Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 63385,14 грн (348,27 грн х 182).

Верховний Суд у постанові від 30.10.20219 в адміністративній справі №806/2473/18 зазначив, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Судом враховано, що в цій справі наявні визначені Верховним Судом критерії для умов зменшення розміру середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, оскільки між сторонами існував спір про суму виплат, після прийняття рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідач провів із останньою фактичний розрахунок.

Згідно з матеріалами справи, з позивачем на виконання рішення суду проведено остаточний розрахунок 29.11.2023 у розмірі 22516,15 грн.

З урахуванням принципу співмірності та порядку визначення істотності частки заборгованості при звільненні, розмір істотної частки заборгованості визначається наступним чином: 22516,15 грн./63385,14 грн. (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) *100 = 35,52%.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з врахуванням істотності частки заборгованості становить: 348,27 грн (середня заробітна плата за один день) * 35,52% * 181 (дні затримки розрахунку) = 22390,69 грн.

Так, Верховний Суд неодноразово в свої постановах зазначав, що чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.

Для пропорційного обрахунку розміру середнього заробітку судам необхідно встановити розмір усіх належних звільненому працівникові сум, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі справа № 640/17872/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а отже ця практика, підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Тому, враховуючи принцип розумності, справедливості та співмірності, суд вбачає підстави для присудження в користь позивача суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені у розмірі 22390,69 грн.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що заявлений позов належить задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні у розмірі 22390,69 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд доходить висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення своєчасного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 18.01.2017 по 18.07.2017 року у розмірі 22390,69 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець