Справа № 260/9208/23
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2024-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2024 року м. Ужгород№ 260/9208/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Пшевлоцька К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - не з`явився, ,

відповідачів:

НОМЕР_1 прикордонний загін (Військова частина НОМЕР_2 ) - представник - не з`явився,

НОМЕР_3 прикордонний загін (Військова частина НОМЕР_4 ) - представник - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ), НОМЕР_3 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_4 ) зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошена вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 22 січня 2024 року.

ОСОБА_1 1983р.н. звернувся з позовною заявою до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ), НОМЕР_3 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_4 ), якою просив зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін (в/ч НОМЕР_4 ) вчинити дії щодо його звільнення з військової служби у відставку на підставі пп. б) п. 2) ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я) та визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_2 ), НОМЕР_3 прикордонного загону (в/ч НОМЕР_4 ), щодо не розгляду рапортів про звільнення з військової служби за станом здоров`я.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Під час проходженням військової служби, внаслідок отриманої травми позивач втратив професійну працездатність та відповідно до Довідки до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААГ№ 304738 від 05.10.2023 року, виданої Обласним центром медико-соціальної експертизи Департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОДА та за підписом голови МСЕК встановлено III (третю) групу інвалідності (ступінь втрати професійної працездатності 50%). Дата 27.07.2023р.

З огляду на наведене ним був поданий рапорт командиру військової частини, де чітко зазначив вищенаведене та те, що за станом здоров`я не бажає проходити службу у Збройних Сил України (в т.ч. у військовому резерві Збройних Сил України) за відповідною військово-обліковою спеціальністю, просив направити його на проходження медичного огляду до військово-лікарської комісії та звільнити з військової служби.

Також у своєму рапорті просив вжити заходів щодо повідомлення Ужгородського районного (міського) територіального центру комплектування га соціальної підтримки та надіслання останньому особової справи військовослужбовця.

В жовтні 2023р. змушений був повторно звернутися з аналогічним рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 про своє звільнення з військової служби згідно пп. б) п. 2) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Однак жодних офіційних відповідей від НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) отримано не було. Рапорти з невідомих причин розглянуті не були.

Не розглядаючи вказані рапорти начальником НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 31.10.2023 року було видано Наказ № 673 ОС, яким позивача виключено із списків особового складу загону з 01.11.2023 року та направлено для подальшого проходження служби до НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України (військова частина НОМЕР_4 ), де і перебуває на військовій службі на момент розгляду справи.

В листопаді 2023 року змушений був звернутися вже до командира військової частини НОМЕР_4 із аналогічним рапортом про звільнення, де зазначив такі ж самі підстави згідно пп. б) п. 2) ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - (за станом свого здоров`я) та надав всі необхідні документи.

Відповіді від військової частини НОМЕР_4 на свій рапорт від 13 листопада 2023 року також отримано не було.

Оскільки інвалідність встановлена та підтверджена документами, позивач підлягає звільненню з військової служби за станом свого здоров`я, а реагування на подані ним рапорти не відбувалося тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

В листопаді 2023р. Ухвалою Закарпатського окружного суду по справі після усунення недоліків відкрито загальне позовне провадження, позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог та залучено співвідповідача - військову частину НОМЕР_5 -го прикордонного загону ДПС України.

07 грудня 2023. надійшов відзив від військової частини НОМЕР_6 -го прикордонного загону ДПС України. ( м. Краматорськ Донецька обл.), в якому не погоджується з позовом в повному обсязі, вважає всі дії по переміщенню особи до 27 -го прикордонного загону ДПС України такими, що відповідають чинному законодавству. Рапорти були розглянуті, а відповідь направлена на адресу позивача. В задоволенні позову в частині щодо вимог до в/ч НОМЕР_2 просить відмовити.

14 грудня 2023. надійшов відзив від військової частини НОМЕР_5 го прикордонного загону ДПС України. (м. Мукачево, Закарпатська обл.), де з посиланням на норми законодавства просять відмовити в задоволенні позову в частині щодо вимог до в/ч НОМЕР_4 )

28 грудна 2023р. Ухвалою Закарпатського окружного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до ст. 229 ч.4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом досліджено документи додані до рапорту позивачем, зокрема:

Довідку про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках від 05.10.2023р.

Довідку до Акта огляду МСЕК від 05.10.2023р.

Виписку з Акта огляду МСЕК від 05.10.2023р.

Довідку для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію від 13.11.2023р.

Виписку епікриз з медичної карти стаціонарного хворого від 02.01.2024р.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Згідно Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно статті 1 вищезазначеного Закону, встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно частини 2 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до частин 5 та 6 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, згідно абзаці першого частини першої вищевказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Частиною 5 статті 22 вищевказаного Закону передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до вимог вищевказаної статті передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Частиною другою статті 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус. (абзаци дев`ятий, десятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини).

Закон України «Про військову службу і військовий обов`язок» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 Закону регламентовано поняття військового обов`язку.

Так, згідно ч. 1, 2 та 3 статті 1 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу.

Частинами 5 та 7 ст. 1 статті 1 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» встановлено, що комплектування військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову громадян України на військову службу.

У відповідності до вимог абзацу 1 підпункту «б» пункту 2 ч. 4 статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

Зрозумілим є те, що дії щодо оформлення такого звільнення проводяться безпосередньо військовою частиною в якій проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відповідно до вимог чинного законодавства. В жодному разі ігнорування та не розгляд рапорту особи з виявленою та підтвердженою інвалідністю не допускається. Крім того в поданих рапортах позивач чітко просив направити його на проходження медичного огляду до ВЛК, що передує звільненню з військової служби, однак таке зроблено не було.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 ч. 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжити всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отриманні з незалежних від нього підстав.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Судом, виходячи з поданих доказів встановлено, що позивач являється інвалідом ІІІ групи, причиною отримання якої є травма саме підчас проходження військової служби, а тому фактична бездіяльність відповідачів, щодо не вжиття дій ( в тч. не направлення особи до ВЛК для проходження медогляду), щодо дострокового звільнення позивача - інваліда відповідно ч. 4 п. 2 пп. Б. ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) є незаконною та такою, що порушує права та інтереси позивача.

Крім того, враховуючи незаперечний факт наявність інвалідності ІІІ групи, вимога позивача, щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_4 вчинити дії (в т.ч направити на ВЛК для проходження медогляду), щодо звільнення позивача - ОСОБА_1 1983 р.н. за станом здоров`я відповідно до ч.4 п.2 пп. Б ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) підлягає до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ), НОМЕР_3 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_4 ) про зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_2 ), щодо не розгляду рапортів ОСОБА_1 від 13.10.2023р. та від 23.10.2023р. про звільнення з військової служби.

Визнати протиправними дії НОМЕР_3 прикордонного загону (Військова частина НОМЕР_4 ), щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 13.11.2023р. про звільнення з військової служби.

Зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін (Військова частина НОМЕР_4 ) вчинити дії щодо звільнення з військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_7 ) у відставку на підставі пп. б) п. 2) ч.4 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк