Справа № 120/16307/23
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 лютого 2024 р. Справа № 120/16307/23

Вінницький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

26.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому з уточненням позовних вимог, просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 38 від 01.08.2023 року про відмову в призначені пенсії та рішення про відмову у перерахунку пенсії Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 38 від 31.08.2023 року;

- зобов?язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати розмір пенсії із врахуванням періодів навчання з 01.09.1983 року по 22.06.1987 року в Дніпродзержинському технікумі промислового транспорту та роботи з 22.07.1986 року по даний час, які зазначені трудовій книжці серія НОМЕР_1 відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 25.07.2023 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілій від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За результатами розгляду заяви, рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області № 38 від 01.08.2023 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи.

Вподальшому, 24.08.2023 року позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок (зміну страхового стажу набутого до 01.01.2004 року) згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За результатами розгляду заяви, рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 38 від 31.08.2023 року відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вважаючи такі рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року даний адміністративний позов залишено без руху та встановлено строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

У зазначений строк позивач вимоги вказаної ухвали суду про залишення позовної заяви без руху виконала.

Ухвалою суду від 20.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.12.2023 року представник Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, при обчисленні страхового стажу до уваги не взято трудову книжку серії НОМЕР_1 від 05.12.1986 року, оскільки на титульній сторінці зміна прізвищ ( ОСОБА_2 ) здійснена з порушенням Інструкції ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 року № 58, а саме: відсутня дата видачі документу на підставі якого внесено зміни, а також період навчання згідно диплома НОМЕР_2 від 22.06.1987 року з 01.09.1983 року по 22.06.1987 року, оскільки відсутні документи про зміну прізвища ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, представник відповідача2 вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

20.12.2023 року представник Пенсійного фонду України в Донецькій області подала відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що при розгляді документів, які долучені до заяви від 24.08.2023 року про перерахунок пенсії, встановлено, що у дипломі серії НОМЕР_2 від 22.06.1987 року зазначено прізвище " ОСОБА_3 ", а у судовому рішенні про розірвання шлюбу - " ОСОБА_4 "

Страховий стаж позивача становить 23 років 2 місяці 25 днів.

Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 5 років.

Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення № 8 від 31.08.2023 про відмову в перерахунку пенсії у зв?язку з виявленням розбіжностей в наданих документах.

Таким чином, на думку відповідача 3, підстави для задоволення позовних вимог позивачу в частині зобов?язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо здійснення перерахунку розміру пенсії, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відсутні.

З огляду на викладене, представник відповідача3 вважає, що підстави для задоволення даного адміністративного позову відсутні.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Тому суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

25.07.2023 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілій від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За принципом екстериторіальності зазначена заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

За результатами розгляду заяви, рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 38 від 01.08.2023 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи.

В рішенні вказано, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, при обчисленні страхового стажу до уваги не взято:

- трудову книжку серії НОМЕР_1 від 05.12.1986 року, оскільки на титульній сторінці зміна прізвищ ( ОСОБА_2 ) здійснена з порушенням Інструкції ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, а саме: відсутня дата видачі документу на підставі якого внесено зміни;

- період навчання згідно диплома НОМЕР_2 від 22.06.1987 року з 01.09.1983 року по 22.06.1987 року, оскільки відсутні документи про зміну прізвища ОСОБА_2 .

Вподальшому, 24.08.2023 року позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок (зміну страхового стажу набутого до 01.01.2004 року) згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності зазначена заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду заяви, рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 38 від 31.08.2023 року відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у зв`зку із виявленням розбіжностей в наданих документах.

У рішенні вказано, що для розгляду до заяви від 24.08.2023 року були надані документи, в яких виявлено наступні невідповідності, а саме: у дипломі про навчання від 22.06.1987 ЛТ-026567 виданому Дніпродзержинським технікумом промислового транспорту значиться ОСОБА_3 , а у судовому рішенні про розірвання шлюбу - ОСОБА_4 .

Вважаючи такі рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася з цим адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, (далі-Закон № 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( далі-Закон №1058) визначено, що у солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із частинами 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж-період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку-на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 794 від 04.06.1998 року "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування", установлено, що починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Частинами 1, 3 статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Як вже зазначалося, в оскаржуваному рішенні від 01.08.2023 року № 38 про відмову в призначенні пенсії за віком Головним управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не зараховано до страхового стажу періоди роботи на підставі трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 05.12.1986 року з підстави, що на титульній сторінці зміна прізвищ ( ОСОБА_2 ) здійснена з порушенням Інструкції ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 № 58, а саме: відсутня дата видачі документу на підставі якого внесено зміни, а також не зараховано період навчання згідно диплома НОМЕР_2 від 22.06.1987 року з 01.09.1983 року по 22.06.1987 року, оскільки відсутні документи про зміну прізвища ОСОБА_2 .

Також, в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.08.2023 року № 38 підставами відмови у перерахунку пенсії є невідповідність документів, а саме, у дипломі про навчання від 22.06.1987 року ЛТ-026567, виданому Дніпродзержинським технікумом промислового транспорту значиться ОСОБА_3 , а у судовому рішенні про розірвання шлюбу - ОСОБА_4 .

З приводу цього, суд зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Підтвердження трудового стажу іншими документами здійснюється виключно у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

За приписами п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за №110 (далі - Інструкції №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 2.13 Інструкції №58 визначено, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим

ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05.08.1968 року, з копії диплома НОМЕР_2 від 22.06.1987 року, дошлюбним прізвищем ОСОБА_1 є " ОСОБА_3 ".

На титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.12.1986 року вірно написані особисті дані її власника (ім`я, по батькові, прізвище та рік народження позивача), які відповідають її паспортним даним. Титульний аркуш трудової книжки підписаний особою, відповідальною за видачу трудових книжок, і завірений печаткою підприємства.

З доданої до позовної заяви копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.12.1986 року на внутрішньому боці обкладинки вбачається зміна запису про прізвище позивача з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 " на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 та однією рискою закреслено колишнє прізвище " ОСОБА_5 ", що повністю відповідає вимогам вищевказаної Інструкції.

Вподальшому прізвище позивача змінено з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_7 " на підставі свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 27.12.1995 року, про що свідчить відповідний запис, із зазначенням посади, прізвища та підпису особи, яка внесла даний запис та печатка установи.

З трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.12.1986 року вбачається, що вона містить записи про періоди роботи і навчання, починаючи з 01.09.1983 року по 01.04.2019 року.

Щодо невідповідності прізвища " ОСОБА_5 " у дипломі про навчання, а у судовому рішенні про розірвання шлюбу " ОСОБА_6 ", суд зазначає, що вказане спростовується записом на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.12.1986 року на якій підставі змінювалося прізвище позивача.

Верховним Судом у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 30.09.2021 у справі №300/860/17 та від 06.04.2022 №607/7638/17 викладено правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Отже, оскільки записи у трудову книжку позивача вносились відповідальним працівником підприємства, а не позивачем, останній не може нести відповідальності за недоліки заповнення трудової книжки, які призводять до позбавлення його права на пенсійне забезпечення.

Наведене узгоджується також і з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

Також суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Крім того, суд зазначає, що не врахування трудової книжки суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Тобто право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, так як на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" безпідставно не враховано періодів роботи та навчання згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05.12.1986 року, а тому рішення відповідача 2 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Також суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.08.2023 року № 38 є протиправним та підлягає скасуванню, з наведених вище мотивів.

З приводу позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає таке.

Оцінивши наявні у справі докази суд дійшов переконання, що відповідачі приймаючи оскаржувані рішення від 01.08.2023 року №38 та від 31.08.2023 року №38 не надали належної правової оцінки відомостям із трудової книжки.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не здійснюється призначення та перерахунок пенсії, а перевіряється виключно законність рішення органу пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії, за наслідками чого суд може визнати протиправними такі рішення, дії чи бездіяльність, а як наслідок - зобов`язати вчинити певні дії.

Слід звернути увагу, що функції органів Пенсійного фонду щодо обчислення страхового стажу особи та призначення пенсії за віком відносяться до виключної компетенції відповідача.

Відповідачами (2, 3) взагалі не розглядалось та не було надано оцінки в оскаржуваному рішенні відомостям про трудову діяльність позивача, не підтверджено чи не спростовано його страховий стаж, що позбавляє можливість суду здійснити контроль дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та прийняти рішення зобов`язального характеру про зарахування страхового стажу та призначення пенсії за віком. Протилежний підхід призведе до втручання в дискреційні повноваження відповідача.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема здійснювати розрахунок страхового стажу та нарахування пенсії.

Аналогічного висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах № 240/10097/22 від 25 жовтня 2023 року, № 560/895/23 від 28 вересня 2023 року та № 560/4016/23 від 29 серпня 2023 року.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В свою чергу підтвердження стажу згідно відомостей трудової книжки здійснюється органами Пенсійного фонду України, в той час як судом здійснюється перевірка таких дій на предмет відповідності законодавству. Оскільки правова оцінка записам трудової книжки позивача наразі не надана жодним органом Пенсійного фонду України (в наявності лише відмова у прийнятті трудової книжки як документа в цілому), суд не може підмінити компетенцію іншого органу державної влади та перебрати на себе його повноваження.

Таким чином, відсутні підстави для зобов`язання відповідача1 зарахувати до страхового стажу періодів навчання з 01.09.1983 року по 01.07.1987 року в Дніпродзержинському технікумі промислового транспорту та роботи з 22.07.1986 року по 01.04.2019 року, які зазначені в трудовій книжці серія НОМЕР_1 від 05.12.1986 року відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З практики Європейського суду випливає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяви позивача щодо призначення пенсії за віком та щодо перерахунку пенсії, з урахування правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 01.08.2023 року № 38 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.07.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахування правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 31.08.2023 року № 38.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.08.2023 року про перерахунок (зміна страхового стажу набутого до 01.01.2004 року) згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні суду.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, )

Суддя Дончик Віталій Володимирович