Справа № 620/18446/23
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року Чернігів Справа № 620/18446/23

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, в якому просить:

-визнати протиправною відмову Ріпкинської селищної ради Чернігівської області щодо компенсації вартості проїзду ОСОБА_1 до Білої Церкви в 2022 році;

-зобов`язати Ріпкинську селищну раду Чернігівського району Чернігівської області виплатити компенсацію за квитки на проїзд у 2022 році відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у сумі 700 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до п.19 ч.1 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 надається така гарантована державою компенсація та пільга - безоплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків. Вважає, що відповідно до вказаної норми має право на компенсацію витрат на проїзд.

Суд ухвалою від 25.12.2023 відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ріпкинською селищною радою подано відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що пунктом 3 частини 1 статті 91 Бюджетного кодексу України передбачено, що компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян належать до видатків місцевих бюджетів. Зазначає, що аналіз даної статті Бюджетного кодексу України дає підстави зробити висновок про те, що вказана правова норма не має імперативного (обов`язкового) характеру, оскільки передбачає альтернативу в діяльності розпорядника бюджетних коштів за місцевим бюджетом здійснювати або не здійснювати той чи інший видаток. Тому оскільки позивач хоча і має право на безоплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом, однак фінансування видатків місцевих бюджетів з державного бюджету на зазначені цілі не передбачено.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Позивач має статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується копією посвідчення від 05.04.2019 серії НОМЕР_1 (а.с.6).

На звернення позивача до відповідача щодо компенсації витрат за проїзд, останній листом від 13.11.2023 № 2386/04-06 рекомендував позивачу звернутися до органів соціального захисту (а.с.8).

Вважаючи відмову Ріпкинської селищної ради протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

За приписами п.19 ч.1 ст.20 Закону №796-XII особам, віднесеним до категорії 1 (п.1 ст.14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.

У свою чергу абз. 1, 2 п.13 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936 (у редакції до 26.10.2016) (далі - Порядок №936), було передбачено, що відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду міжміським транспортом до будь-якого населеного пункту України та у зворотному напрямку (без врахування пересадок) здійснюється за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетом та за місцем реєстрації громадян на підставі проїзних квитків, пред`явлених управлінню (відділу) праці та соціального захисту населення райдержадміністрації, виконкому міських, районних у містах рад. При цьому сума відшкодування вартості проїзду залізничним транспортом не повинна перевищувати вартості проїзду у плацкартному або купейному вагоні швидкого поїзду, а також у вагонах другого класу швидкісного поїзду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №759 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936 та від 14.05.2015 №285» внесено зміни до Порядку №936, якими виключено абзаци 1 та 2 пункту 13, що встановлювали відшкодування громадянам один раз на рік вартості проїзду за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на підставі проїзних квитків, поданих управлінню соціального захисту населення.

При цьому суд враховує, що гарантоване право осіб, постраждалих від наслідків Чорнобильської катастрофи, на компенсацію безплатного проїзду один раз на рік до будь-якого пункту України і назад в повному обсязі визначено п.19 ч.1 ст.20 Закону №796-XII, а Закон України має вищу юридичну силу над постановою Кабінету Міністрів України, у зв`язку з чим громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до 1-ї категорії, гарантується відповідне право на відшкодування вартості проїзду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та відповідно до проїзних документів у 2022 році здійснив проїзд автомобільним транспортом, вартість якого складає 700,00 грн, а отже має право на компенсацію вартості проїзду.

Разом з тим, реалізація такого права передбачає дотримання певних умов.

Так, відповідно до п.2 Порядку №936 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами визначаються Міністерство соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад, Фонд соціального захисту інвалідів.

Таким чином, на підставі аналізу п.13 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936 (в редакції до 26.10.2016) та положень п.2 Порядку №936 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд висновує, що належним суб`єктом для звернення та вирішення питання про проведення спірної компенсації вартості на проїзд за 2022 рік для позивача є Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації.

Відтак, протиправних дій, які полягають у відмові відповідача здійснити компенсацію вартості на проїзд за 2022 рік, суд не вбачає, тому в цій частині аргументи позивача не знайшли свого підтвердження.

Встановлення правомірності відмови відповідача щодо компенсації вартості на проїзд, в свою чергу унеможливлює зобов`язання останнього виплатити позивачу компенсацію за квитки на проїзд у 2022 році, згідно з Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки належним адресатом звернення є Управління соціального захисту населення Чернігівської районної державної адміністрації.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані сторонами, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 241, 243, 244-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Ріпкинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області (вул. Святомиколаївська, буд. 85, смт. Ріпки, Чернігівський район, Чернігівська область, 15000, ).

Повний текст рішення суду складено 21.02.2024.

Суддя Л.О. Житняк