Справа № 160/32564/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
12.12.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року по справі №160/1643/23;
- стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року по справі №160/1643/23 в частині:
негайного поновлення ОСОБА_1 з 24.01.2023 року на посаді головного державного інспектора Відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у місті Кривий Ріг управління гірчичного нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що станом на день подання позовної заяви відповідач не забезпечив належним чином виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.042023 року по справі №160/1463/23 в частині поновлення позивача на посаді. Позивач наголошує, що його не було допущено до виконання попередніх посадових обов`язків у порядку та умовах, що мали місце до звільнення. Просить задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою від 18.12.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
03.01.2024 року представником відповідача подано клопотання, яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Так, відповідачем зазначено, що Наказом Державної служби України з питань праці наказано припинити здійснення повноважень та виконання функцій Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області з 05.12.2022 року. Наразі в Управління працює лише ліквідаційна комісія. На виконання негайної частини рішення суду відповідачем було видано наказ №13-к від 13.04.2023 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ». Даним наказом скасували наказ Управління Держпраці від 10.01.2023 року №1-к «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено позивача на посаді головного державного інспектора відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомним спорудами та енергетиці м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з 24.01.2023 року, та виплачено ОСОБА_1 середній заробіток у межах суми стягнення за один місяць. Посадовою інструкцією від 21.10.2020 року визначено основні посадові обов`язки позивача. Дані повноваження містяться в Положенні Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області від 03.08.2018 року №84, а Наказом №232 від 02.12.2022 року, було наказано припинити здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області з 05.12.2022 року .З огляду на вище зазначене, Управління Держпраці не має можливості саме допустити позивача до роботи, оскільки не має вже ні повноважень, ні функцій.
У судовому засіданні 30.01.2024 року позивач та представник відповідача підтримали у повному обсязі свої позиції, викладені у процесуальних документах по справі. Позивач просив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження, представник відповідача зазначив про вирішення цього клопотання на розсуд суду. Таким чином, судом ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.
01.02.2024 року позивачем на електронну адресу суду надіслано додаткові пояснення по справі.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та аргументи позивача та представника відповідача у судовому засіданні, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року по справі №160/1643/23 адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, до відповідача-2: Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування наказу №1-к від 10.01.2023 року, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №1-к від 10.01.2023 року «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, з 24.01.2023 року.

Стягнуто з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (49107, м. Дніпро, вул. Армстронга Ніла (Казакова), 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.01.2023 року по 10.04.2023 року у розмірі 26854 грн. 85 коп. (двадцять шість тисяч вісімсот п`ятдесят чотири грн. 85 коп.) з вирахуванням обов`язкових зборів та платежів.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області та в частині виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць згідно до вимог ст.371 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року по справі №160/1643/23 ГУ Держпраці у Дніпропетровській області прийняло наказ №13-к від 13.04.2023 року, яким скасовано Наказ №1-к від 10.01.2023 року «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області з 24.01.2023 року. Наказано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у межах суми стягнення за один місяць.

Наказом ГУ Держпраці у Дніпропетровській області №14-к від 17.04.2023 року «Про встановлення неповного робочого дня ОСОБА_1 » встановлено ОСОБА_2 головному державному інспектору відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, з 18.04.2023 року неповний робочий день зі щоденною тривалістю робочого часу 1 (одна) година та фіксованим робочим часом з понеділка по п`ятницю з 09:00 по 10:00 за місцезнаходженням Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області: м. Дніпро, вул. Казакова, 1Д.

Наказами ГУ Держпраці у Дніпропетровській області №15-к від 19.04.2023 року та №23-к від 19.05.2023 року оголошено простій не з вини працівника, ОСОБА_1 з 20.04.2023 року по 19.05.2023 року включно та з 22.05.2023 року по 26.05.2023 року включно відповідно.

Відповідно до наказу ГУ Держпраці у Дніпропетровській області №24-к від 29.05.2023 року «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 головного державного інспектора відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці у м. Кривий ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, 29.05.2023 року, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу». Підстава: попередження про наступне звільнення від 25.04.2023 року.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31.07.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року в адміністративній справі №160/1643/23 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 29.11.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31.07.2023 року в цій справі скасовано і залишено в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неналежного виконання рішення суду по справі №160/1643/23 в частині поновлення на посаді, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 34 постанови від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайним виконанням судового рішення є його виконання не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу оголошення рішення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадянина.

Принагідно зазначити, що відповідно до ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно зі ст.236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Наведені правові норми дають підстави для висновку, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх обов`язків.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати.

При цьому, за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Слід зазначити, що затримка виконання судового рішення за своєю суттю носить компенсаційний характер заходів відповідальності для органу, який незаконно звільнив працівника.

При цьому працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Як було встановлено вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року по справі №160/1643/23, яке залишене в силі постановою ВС від 29.11.2023 року поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу нагляду у металургії та машинобудуванні, котлонагляду, за підйомними спорудами та енергетиці м. Кривий Ріг управління гірничого нагляду, нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, з 24.01.2023 року та допущено до негайного виконання.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст.236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.03.2018 року в справі №243/2748/16-ц, від 27.06.2019 року в справі №821/1678/16, від 05.03.2020 року у справі №280/360/19, від 22.04.2021 року у справі № 826/8789/18, від 27.01.2022 року у справі №580/5185/20.

Згідно ст.236 КЗпП України встановлено, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №140/3020/19, від 17.06.2020 у справі №521/1892/18, від 17.09.2020 у справі №130/2249/15-ц.

З огляду на встановлені в ході розгляду справи обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення, а саме за період з 11.04.2023 року по 13.04.2023 року.

У частині розрахунку стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок №100).

З п.5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 п.8 цього Порядку №100 середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Відповідно до абз.3 п.8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14.01.2014 року №21-395а13.

Суд звертає увагу, що у відповідності до встановлених у рішенні Дніпропетровського адміністративного суду від 10.04.2023 року по справі №160/1643/23 обставин вбачається, що згідно з довідкою Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 28.03.2023 року №10 середній заробіток позивача за останні два місяці до звільнення (листопад, грудень 2022р.) становить 488,27 грн.

У відповідності до приписів ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вже було зазначено судом вище предметом спору в даній справі є стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, пов`язаного із затримкою виконання судового рішення про поновлення на посаді.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин та виходячи з аналізу вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період вимушеного прогулу пов`язаного із затримкою виконання судового рішення про поновлення на посаді, а саме з 11.04.2023 року по 13.04.2023 року (2 робочих дня) становить 976,54 грн (488,27 грн х 2 робочих дня).

При цьому позивачем оскаржується протиправна бездіяльність Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року по справі №160/1643/23, з приводу чого суд вказує таке.

Позивач посилається на висновок Верховного Суду зокрема у постанові від 17.06.2020 року у справі №521/1892/18, в якій, окрім іншого, зазначено, що виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що в межах даної адміністративної справи розглядається питання стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду по справі №160/1643/23 в частині поновлення позивача. Так, позивача було поновлено, проте, як встановлено судом вище, із затримкою у 2 робочих дні, шляхом винесення відповідачем наказу №13-к від 13.04.2023 року.

Так, питання належності та повноти виконання судового рішення по справі №160/1643/23 не є предметом розгляду

У даному випадку, з метою ефективного виконання рішення суду та реалізації свого права на захист, позивач може звернутися до суду із заявою відповідно до ст. 382 або ст. 383 КАС України, тобто в порядку виконання рішення у справі №160/1643/23.

При цьому, суд звертає увагу, що при розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019 року у справі №816/2016/17, а також в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15, постанові Верховного Суду від 30.03.2021 року у справі №580/3376/20, від 27.06.2023 року по справі 160/18740/22.

За таких підстав, керуючись викладеними вище обставинами, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з одночасним виходом за межі позовних вимог, а саме: шляхом визнання протиправної бездіяльності Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року по справі №160/1643/23 про поновлення ОСОБА_1 на роботі в період з 11.04.2023 року по 13.04.2023 року та стягнення з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року по справі №160/1643/23, про поновлення на роботі, за період з 11.04.2023 року по 13.04.2023 року у розмірі 976,54 грн.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Одночасно позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із прибуттям до суду для участі у судовому засіданні 30.01.2024 року (422,00 грн), на підтвердження чого надані квитки на автобус.

Згідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 132 КАС встановлено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 5 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Витрати на переїзд можуть бути відшкодовані лише у випадках, коли стороні необхідно було здійснити переїзд до адміністративного суду в інше місто або селище. Розмір витрат визначається вартістю квитків на залізничний, автомобільний, водний, повітряний транспорт або ж підтвердженою вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом.

Суд зазначає, що в матеріалах справи містяться копії квитків на автобус (Нікополь Дніпро в дві сторони) від 30.01.2024 року на суму 422,00 грн.

Доказів того, що позивач проживає у місті Дніпро та не мав необхідності приїжджати в інше місто не встановлено. Відтак, вказані витрати на прибуття до іншого населеного пункту у загальній сумі 422,00 грн належить відшкодувати.

Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється, так як позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (49107, м. Дніпро, вул. Казакова, 1Д, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області щодо затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року по справі №160/1643/23 про поновлення ОСОБА_1 на роботі в період з 11.04.2023 року по 13.04.2023 року.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 року по справі №160/1643/23, про поновлення на роботі, за період з 11.04.2023 року по 13.04.2023 року у розмірі 976,54 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовити

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати пов`язані із прибуттям до суду у сумі 422,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко