Справа № 460/17038/23
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий суддя у першій інстанції: Борискін С.А.

19 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 460/17038/23 пров. № А/857/20867/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 460/17038/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

14.07.2023р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області, у якому просила суд:

-визнати протиправною відмову, яка оформлена листом від 30.06.2023р., у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства;

-зобов`язати прийняти декларацію від 21.06.2023р. про відмову від громадянства російської федерації.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023р. позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, апелянт Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.09.2023р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Сарни Сарненського району Рівненської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , документована паспортом громадянина російської федерації 51№6518822, від 14.06.2017р., посвідкою на проживання для іноземців № НОМЕР_1 від 10.08.2020р. органом 5601.2 (УДМС у Рівненській області), звернулась до УДМС у Рівненській області із заявою 5612-000002277 щодо оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, у зв`язку із народженням на території України до 24 серпня 1991 року.

Разом із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням громадянка російської федерації ОСОБА_1 подала зобов`язання 5612-000000243 від 20.05.2021р. припинити іноземне громадянство, а саме: зобов`язалася протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство (підданство) російської федерації і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) російської федерації, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.

05.08.2021р. Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області прийнято рішення щодо оформлення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набуття громадянства України за територіальним походженням, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України" та видано довідку № 2153 про реєстрацію особи громадянином України.

30.09.2021р. ОСОБА_1 документована тимчасовим посвідченням громадянина України № НОМЕР_2 на термін дії до 05.08.2023р.

Паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон позивач не документувалася.

В грудні 2022р. ОСОБА_1 звернулася до голови Державної міграційної служби України із заявою, в якій повідомляла, що неодноразово зверталася до відповідача в усному порядку для заповнення декларації про відмову від громадянства росії. Проте, Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області усно відмовив позивачу у задоволенні таких заяв. Також остання зазначала, що росія чинить штучні перешкоди у виході з її громадянства, витребовуючи у неї різного роду довідки про відсутність податкової заборгованості, про зняття з реєстраційного обліку, які вона фактично надати не може, з огляду на те, що з території російської федерації виїхала ще дитиною, не маючи жодних документів. Наголошувала, що консульські установи росії в Україні не працюють, виїзд до іншої держави, на території якої є консульство росії, також неможливий, з огляду на відсутність документів. На переконання позивача, такі обставини є незалежними від неї причинами неотримання документа про припинення іноземного громадянства. Вважаючи, що є ризик позбавлення українського громадянства, ОСОБА_1 просила допомогти у вирішенні її проблеми.

16.01.2023р. Листом Державної міграційної служби України №М-12539-22/6.4/177-23 ОСОБА_1 повідомлено, що саме на особу покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства. Наразі громадяни російської федерації не мають підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства. Питання припинення громадянства російської федерації до повноважень ДМС не належить. Наголошено, що паспорт громадянина України позивач зможе отримати лише після припинення іноземного громадянства.

20.06.2023р. до Міністерства закордонних справ російської федерації надійшло звернення ОСОБА_1 про вихід з громадянства російської федерації.

27.06.2023р. Міністерство закордонних справ російської федерації листом №17671/кд-гр повідомив позивача, зокрема, що діяльність російських закордонних установ на Україні призупинено з 24.02.2022р.. У зв`язку з цим прийом громадян з консульських питань з вказаної дати не ведеться.

22.06.2023р. до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області надійшла заява ОСОБА_4 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства від 21.06.2023р., оскільки у зв`язку із припиненням роботи посольства російської федерації в Україні та, відповідно, припинення консульського прийому громадян з будь-яких питань, враховуючи, що консульський прийом не здійснюється з початку збройної агресії російської федерації та припинений на невизначений строк, а також враховуючи, що внаслідок широкомасштабних воєнних дій проїзд на територію російської федерації є неможливим, так само як виїзд за кордон до iнших держав, де такий консульський прийом ведеться, тому з незалежних від позивача причин вона позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства російської федерації.

До такої заяви ОСОБА_5 долучила Декларацію про відмову від іноземного громадянства.

30.06.2023р. Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області повідомив позивача, що станом на 30.06.2023р. відсутня законна підстава для прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства.

ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III (далі - Закон №2235-III в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

ч.1 ст.1 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

В ст.6 Закону України «Про громадянство України» закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно п.2 ч.1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (частина 1 статті 8 Закону №2235-ІІІ).

Відповідно ч.5 ст.8 Закону України «Про громадянство України» іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. (ч.1 ст.1 Закону №2235-III).

Згідно ч.8 ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав (ч.1 ст.1 Закону №2235-III).

Із змісту ч.1 ст.9, п.2 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Однією з умов прийняття до громадянства України, зокрема, є подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 набула громадянство України на підставі ч. 1 ст.8 Закону України Про громадянство України, що підтверджується довідкою № 2153 від 05.08.2021р..

На підставі вказаної довідки, позивачу 30.09.2021р. видано тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_2 , строком дії до 10.11.2023р.

У зв`язку із набуттям громадянства України, ОСОБА_1 подала зобов`язання про припинення громадянства російської федерації.

20.06.2023р. позивач звернулась до Міністерства закордонних справ російської федерації про вихід з громадянства російської федерації.

27.06.2023р. Міністерство закордонних справ російської федерації листом №17671/кд-гр повідомив ОСОБА_1 , зокрема, що діяльність російських закордонних установ на Україні призупинено з 24.02.2022р.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що з 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією російською федерацією проти України, указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб. Наступними указами продовжено строк дії воєнного стану, який діє станом і на час розгляду цієї справи.

З 23.02.2022р. Посольство російської федерації в Україні припинило свою роботу в Україні.

На переконання колегії суддів, вказане є підтвердженням активних дій ОСОБА_1 , спрямованих на вихід із російського громадянства.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що для вирішення даної справи, ключовим є з`ясування питання чи можна вважати, що документ про припинення громадянства від російської федерації позивач не отримала з незалежних від неї причин.

Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства - є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України (ч.1 ст.1 Закону №2235-III).

Указом Президента України від 27.03.2001р. №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

При цьому, відповідно до ст.19 Федерального Закону «Про громадянство російської федерації», вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території російської федерації, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи в загальному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Федерального закону. Вихід з громадянства російської федерації особи, яка проживає на території іноземної держави, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи у спрощеному порядку, за винятком випадків, передбачених ст.20 цього Федерального закону.

Слід зазначити, що ст.32 вказаного Закону, яка визначає прядок подання заяв з питань громадянства російської федерації, встановлює наступне.

Заява з питань громадянства російської федерації подається за місцем проживання заявника: a) особою, яка проживає на території російської федерації, - до територіального органу федерального органу виконавчої влади у сфері внутрішніх справ; б) особою, яка проживає за межами російської федерації і не має місця проживання на території російської федерації, - дипломатичне представництво або консульська установа російської федерації, що знаходяться за межами російської федерації.

Відповідно до ст.35 Закону розгляд заяв стосовно громадянства російської федерації поданої особою зазначеною в п. «б» ч.1 ст.32 Закону та прийняття рішення про прийняття до громадянства російської федерації чи про вихід з громадянства російської федерації в спрощеному порядку здійснюється в строк до шести місяців з дня подання заяви і всіх необхідних документів оформлених належним чином.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що ОСОБА_1 вчинила всі можливі та залежні від неї дії для припинення громадянства російської федерації, в тому числі зверталася з питанням щодо припинення громадянства в дипломатичні установи російської федерації, зверталася із відповідним зверненнями до Міністерства іноземних справ російської федерації, на що отримувала відмови з підстав припинення роботи консульств росії в Україні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вихід з громадянства російської федерації не допускається, якщо громадянин російської федерації: a) має не виконане перед російською федерацією зобов`язання, встановлене федеральним законом; б) залучений компетентними органами російської федерації як обвинувачуваного у кримінальній справі або щодо нього є обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили і підлягає виконанню; в) не має іншого громадянства та гарантій його набуття (ст.20 Федерального Закону Про громадянство російської федерації).

Колегія суддів звертає увагу, що вказане рішення не прийняте саме у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні і такої умови вищевказана стаття не передбачає. Жодних застережень щодо можливої підстави для відмови у виході з громадянства російської федерації чи скасування такої процедури лист МЗС російської федерації надісланий позивачу, не містить.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2235-III невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (у даному випадку 6 місяців) є прямо встановленою підставою для подання декларації про відмову від іноземного громадянства (п.2 ч.2 ст.9 Закону №2235-III).

Таким чином, неотримання ОСОБА_1 документа про припинення громадянства російської федерації відбулося з незалежних від неї причин.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідач, вирішуючи питання щодо прийняття декларації, обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не надав мотивованої відмови позивачу в прийнятті такої декларації.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що Управління Державної міграційної служби в Рівненській області не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі декларації та протиправно зобов`язав її подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації. Тобто, відповідач фактично не прийняв жодного рішення за результатами розгляду декларації ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області - залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року у справі № 460/17038/23- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 19.02.2024р.