Справа № 160/15052/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/15052/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року (суддя Захарчук-Борисенко Н.В.) в справі № 160/15052/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення 4069,23 грн. в місяць у загальній сумі 65 764,01 грн. за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44, залишено без задоволення.

Закрите провадження в адміністративній справі у частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року включно та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4069,23 грн. в місяць у загальній сумі 65764,01 грн. за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважає, що предметом позову у справі № 160/8332/20 була правильність визначення відповідачем базових місяців для виплати індексації грошового забезпечення за період з 05 липня 2016 року по 05 липня 2019 року, судом не визначалась сума належної позивачу суми індексації грошового забезпечення, не досліджувалось питання наявності підстав для отримання позивачем індексації-різниці.

Після виконання рішення у справі № 160/8332/20 змінились обставини та у позивача виникло право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення з 01 березня 2018 року.

Відповідачем при здійсненні розрахунку індексації-різниці грошового забезпечення за спірний період порівняно не всі складові грошового забезпечення, тому необґрунтовано встановлено, що сума підвищення грошового забезпечення перевищила суму індексації, яка належала позивачу до виплати у березні 2018 року, тому вважає, що має право на звернення до суду з новим позовом.

Враховуючи, що на момент розгляду справи № 160/8332/20 позивачу не була нарахована індексація грошового забезпечення за лютий 2018 року, неможливо було встановити підстави для виплати індексації-різниці, починаючи з 01 березня 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року включно та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на його користь індексацію-різницю грошового забезпечення 4069,23 грн. в місяць у загальній сумі 65764,01 грн. за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, зазначив, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично намагається змінити спосіб виконання ухваленого рішення суду у справі №160/8332/20, адже з метою ефективного виконання рішення суду та реалізації свого права на захист позивач може звернутися до суду із заявою відповідно до ст. 382 або ст. 383 КАС України, тобто в порядку виконання рішення у справі №160/8332/20.

При цьому судом першої інстанції зауважено, що позивач скористався зазначеним правом шляхом подання заяви від 11 січня 2022 року у порядку ст. 383 КАС України, яка задоволена ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року по справі №160/8332/20.

Також судом першої інстанції вказано, що при розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справ, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Стосовно позовної вимоги про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, суд першої інстанції вказав про передчасність таких вимог, оскільки така виплата здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення (у даному випадку - індексацією грошового забезпечення).

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року в справі № 160/8332/20, яке набрало законної сили 07 грудня 2021 року, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, зокрема в період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року із застосування базового місяця березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

На виконання судового рішення 26 березня 2021 року військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 05 липня 2016 року по 28 лютого 2018 року включено із застосування місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін, (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2018 року в сумі 67 616,86 грн. (з відрахуванням 1,5% військового збору) та за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року виплачено в сумі 784,46 грн. (виплачувалось щомісячно відповідно до вказівок та розпорядження Департаменту фінансів Міністерства оборони України), про що зазначено у листі відповідача (а.с. 34-35).

ОСОБА_1 11 січня 2022 року звернувся до суду Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року по березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі №160/8332/20;

- постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності командира військової частини НОМЕР_1 , який відповідальний за нарахування та виплату індексації його грошового забезпечення при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі №160/8332/20;

- встановити військовій частині НОМЕР_1 місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та інформації про вжиті заходи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2022 року визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі №160/8332/20.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі №160/8332/20 та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року - березень 2018 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

В цій ухвалі судом зроблено висновок, що за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року включно відповідачем не виплачено індексацію грошового забезпечення з урахуванням абз. 4 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, тому рішення суду є виконаним частково, що є недопустимим.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вказано вище, предметом цього позову є бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року та зобов`язання нарахувати та виплатити індексація-різницю грошового забезпечення 4069,23 грн. в місяць у загальній сумі 65 764,01 грн. за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Разом з тим, як вказано вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року в справі № 160/8332/20, яке набрало законної сили 07 грудня 2021 року, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, зокрема в період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року із застосування базового місяця березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом і спір фактично стосується належного виконання судового рішення.

Відповідно до статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною першою статті 383 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З огляду на зазначене, суд вказує, що процесуальним законом встановлений певний порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, і цей порядок передбачає звернення позивача (стягувача) до суду відповідно до статті 383 КАС України, а не з новим позовом про зобов`язання виконати таке судове рішення.

Тобто, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення в справі № 160/8332/20 порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Звертаючись до суду із цим адміністративним позовом, ОСОБА_1 фактично оскаржує рішення, дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що мали місце під час виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року в справі № 160/8332/20, тобто оскаржувана бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року із застосуванням індексації-різниці стосується виконання судового рішення у справі № 160/8332/20 та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 383 КАС України.

Верховним Судом в постанові від 26 травня 2022 року в справі № 520/11343/18 вказано, що такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає, що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання, та зроблено висновок, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та від 16 лютого 2019 року у справі №816/2016/17.

Також Верховним Судом неодноразово, зокрема, у постановах від 26 травня 2022 року в справі № 520/11343/18, від 17 квітня 2019 року у справі №355/1648/15-а, від 13 квітня 2022 року у справі №826/15178/18, зазначалось, що обраний спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої на виконання рішення суду, є неправильним, оскільки спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то він мав звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Вказані правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 24 вересня 2020 року у справі № 640/15623/19, від 11 лютого 2021 року у справі №420/5234/19 та від 28 вересня 2021 року у справі №440/2130/21.

Таким чином, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи, що в спорі про виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 05 липня 2019 року із застосування базового місяця березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 є таке, що набрало законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року в справі № 160/8332/20, суд погоджує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині.

Доводи апелянта, що предметом позову у справі № 160/8332/20 була правильність визначення відповідачем базових місяців для виплати індексації грошового забезпечення за період з 05 липня 2016 року по 05 липня 2019 року, судом не визначалась сума належної позивачу суми індексації грошового забезпечення, не досліджувалось питання наявності підстав для отримання позивачем індексації-різниці, суд відхиляє з тих підстав, що у мотивувальній частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року в справі № 160/8332/20 судом вказано, що всупереч абзацу 6 пункту 5 Порядку №1078 відповідач, починаючи з 01 березня 2018 року, не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення в розмірі 3864,83 гривень в місяць, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі відповідно до чинного законодавства.

Посилання апелянта на те, що після виконання рішення у справі № 160/8332/20 змінились обставини та у позивача виникло право на отримання індексації-різниці грошового забезпечення з 01 березня 2018 року є також незмістовними, відповідачем при здійсненні розрахунку індексації-різниці грошового забезпечення за спірний період порівняно не всі складові грошового забезпечення, тому необґрунтовано встановлено, що сума підвищення грошового забезпечення перевищила суму індексації, яка належала позивачу до виплати у березні 2018 року, тому має право на звернення до суду з новим позовом, а також щодо того, що на момент розгляду справи № 160/8332/20 позивачу не була нарахована індексація грошового забезпечення за лютий 2018 року, неможливо було встановити підстави для виплати індексації-різниці, починаючи з 01 березня 2018 року, суд відхиляє з тих саме підстав, позаяк судом при вирішенні справи № 160/8332/20 надана оцінка факту не виплати позивачу індексації грошового забезпечення в розмірі 3864,83 гривень в місяць, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі відповідно до чинного законодавства.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в постанові в справі №200/4258/22, суд відхиляє через відмінність правовідносин у справах.

У правовідносинах, що виникли в цій справі, як вказано вище, є підстави стверджувати про наявність судового рішення, яким вирішено спірні правовідносини, та задоволено вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення, рішення звернуто до виконання та судом встановлювався судовий контроль за виконанням рішення, а за фактичними обставинами в справі № 200/4258/22 судовим рішенням відмовлено у задоволенні позову про зобов`язання нарахувати та виплатити особі індексацію-різницю.

Апелянтом заявлено вимоги про скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі, проте не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції щодо передчасності вимог про здійснення компенсації сум податку з доходів фізичних осіб при виплаті індексації грошового забезпечення відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, тому судом не надається оцінка висновкам суду першої інстанції в цій частині.

Суд звертає увагу, що судом першої інстанції питання про закриття провадження у справі щодо частини позовних вимог вирішено у рішенні, проте таке порушення норм процесуального права не привело до неправильного вирішення справи, тому не є підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 160/15052/23 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 160/15052/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 21 лютого 2024 року та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко