Справа № 300/6556/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 300/6556/23 пров. № А/857/22234/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя Остап`юк С.В., час ухвалення не зазначений, місце ухвалення м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №300/6556/23 за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служба України, Східного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служба України, Східного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України, в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність (військова частина НОМЕР_1 ) Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 17 вересня 2014 по 17 травня 2015 року включно;

2) визнати протиправними дії (військова частина НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо проведення нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 період з 17 вересня 2014 по 17 травня 2015 року, з врахуванням вересня 2014, жовтня 2014, лютого 2015 та березня 2015року, як базових місяців;

3) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 24.07.2013 по 17.09.2014 та 17.05.2015 по 09.11.2015, включно;

4) визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо проведення нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 24.07.2013 по 17.09.2014 та 17.05.2015 по 09.11.2015, з врахуванням липня 2013, липня 2014, березня 2015 року, як базових місяців;

5) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 24.07.2013 по 09.11.2015 включно;

6) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати й виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 24.07.2013 по 09.11.2015 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, з урахуванням виплаченої суми та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;

7) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрат доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 24.07.2013 року по день її фактичної виплати, - відповідно до Закону України від 19.10.2000 року №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Ухвалою судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без руху. Надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення (отримання) даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання заяви на поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску, з обґрунтуваннями достатніх підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. Роз`яснено позивачу, що в разі не усунення недоліків у вище зазначений строк позовна заява буде залишена без розгляду. Запропоновано позивачу додати до позовної заяви заяву на поновлення пропущеного строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску, з обґрунтуваннями достатніх підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

На адресу суду першої інстанції 02.11.2023 надійшла заява ОСОБА_1 від 31.10.2023, у якій позивач надав пояснення щодо строку звернення до суду із позовною заявою, обґрунтовуючи щодо відсутності строків для звернення до суду по даній категорії справ.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служба України, Східного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.

З цією ухвалою суду першої інстанції від 08.11.2023 не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що при ухваленні вищевказаної ухвали суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, відтак така підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог на спростування висновків суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду апелянт покликається на те, що відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України, у зв`язку із порушенням відповідачами щодо виплати належних сум грошового забезпечення позивач має право звернутися до суду для захисту без обмеження будь-яким строком, оскільки сума індексації грошового забезпечення військовослужбовців є складовою частиною грошового забезпечення.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 08.11.2023 про залишення позовної заяви без розгляду та направити позов до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги позивача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України.

Наказом начальника Західного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України від 21.06.2018 №255-ОС ОСОБА_1 звільнений з військової служби в запас та виключено зі списків особового скраду та всіх видів забезпечення (а.с. 20).

Позивач звернувся із заявою від 08.05.2023 року до Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо нарахування і виплати індексацію грошового забезпечення за період 2013-2015 роки (а.с. 15).

Листом від 31.05.2023 року Військова частина НОМЕР_3 на вказану заяву надала відповідь, в якій зазначено, що за період з липня 2013 року нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 138,85 грн, а також повідомила щодо невиплаченої суми 1095,41 грн потрібно звернутись в орган Державної прикордонної служби України, з якого позивача було виключено зі списків частини у зв`язку зі звільненням з військової служби (а.с. 21).

Також позивач звернувся і заявою від 08.05.2023 року до військової частині НОМЕР_1 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (а.с. 17), на яку листом від 10.05.2023 військова частина НОМЕР_1 надала засвідчені копії особових карток грошового забезпечення додатково буде направлено (а.с. 28). Додатково повідомлено, що за період з вересня 2014 по травень 2015 року для розрахунку індексації враховувались місяці вересень 2014, жовтень 2014, лютий 2015, березень 2015року (а.с. 29).

На заяву позивача від 01.08.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 18) військова частина НОМЕР_2 надала відповідь листом від 09.08.2023, якою повідомила про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення з врахуванням січня 2008 року як базового місяця (а.с. 32).

Позивач, вважаючи дії відповідачів протиправними щодо невиплати індексації грошового забезпечення у належному розмірі, звернувся до суду з даним позовом.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції в ухвалі від 08.11.2023 керувався ч.3 ст.123 та пп. 7, 8 ч.1 ст.240 КАС України і дійшов висновку, що викладені в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду підстави пропущення строку на звернення до адміністративного суду не пояснюють поважність пропуску позивачем цього строку, а також не свідчать про існування будь-яких перешкод для позивача в реалізації свого права на звернення до адміністративного суду із заявленими вимогами у встановлений тримісячний строк.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку суду апеляційної інстанції, не відповідають нормам процесуального права і фактичним обставинам справи, є передчасними, з урахуванням наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З наведених положень видно, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).

Згідно ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач звернувся в суд із цим адміністративним позовом 25 вересня 2023 року та оспорює, зокрема, дії/бездіяльність відповідачів щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за спірні періоди.

Отже, спір у вказаній справі існує між позивачем та відповідачами, і полягає у правомірності/протиправності дій відповідачів, що виразились у відмові щодо здійснення позивачу нарахування і виплати (з урахуванням раніше виплачених сум) індексації грошового забезпечення, після звільнення з військової служби.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 08.11.2023 про залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованою по суті питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим адміністративним позовом відносно кожної із заявлених позовних вимог, з врахуванням фактичних обставин справи.

Отже, окружним судом не враховано обсягу позовних вимог і не вирішено питання дотримання строку звернення до адміністративного суду щодо кожної із позовних вимог.

В оскарженій ухвалі суду від 08.11.2023 наведено лише загальне формулювання про те, що наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи сформовано передчасні і необгрунтовані висновки, що не відповідають обставинам справи, а оскаржена ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому ухвалу суду першої інстанції від 08.11.2023 року, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, необхідно скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі №300/6556/23 за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Ізмаїльського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служба України, Східного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль