Справа № 120/19310/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 р. Справа № 120/19310/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до 24 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

26.12.2023 поштою до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Кравця Р.Ю., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до НОМЕР_2 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення від 24.11.2023 про відмову позивачу у перетинанні держвного кордону та зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкодити в перетинанні державного кордону.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24.11.2023 позивач прибув до пункту пропуску "Могилів-Подільський Отач" для перетину державного кордону. Однак рішенням від 24.11.2023, прийнятим інспектором прикордонної служби 1 категорії віпс " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого лейтенанта Вячеслава Семенова майстер-сержантом Іриною Париш у перетині державного кордону позивачу відмовлено. Підставою відмови слугувало те, що позивач немає права на перетин державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану згідно з п. 2-1-2-18 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995.

Позивач зазначає, що жодних обмежень для виїзду за кордон громадянина України, окрім встановлених Законом України "Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України", не існує. Крім того, на думку позивача, закордонний паспорт, наданий ним при перетині державного кордону, є достатнім документом для виїзду громадянина України за кордон. Водночас позивач звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні не вказано конкретних законодавчо встановлених причин наданої відмови та переліку документів, які позивач не зміг надати, хоча можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин державного кордону України прямо залежить від чіткого визначення відповідачем конкретного та вичерпного переліку необхідних для цього документів.

Ухвалою суду від 29.12.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.01.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що 24.11.2023 у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення "Могилів-Подільський Отач" уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, старшим інспектором прикордонної служби 1 категорії віпс "Могилів-Подільський" (тип Б) 24 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова майстер-сержантом Іриною Париш прийнято рішення № МП-2376 від 24.11.2023 про відмову в перетині державного кордону на виїзд з України громадянину України, який досяг 16-річного віку, ОСОБА_2 .

Відповідач зауважує, що при перетині державного кордону позивачем надано наказ-розпорядження на відрядження від ТОВ "УКРЛІС" від 24.11.2023 про відрядження технолога ТОВ "Торгова компанія "УКРЛІС"" ОСОБА_1 до Італії з 24.11.2023 по 30.11.2023. Однак майстер-сержантом Париш роз`яснено позивачу, що відповідно до п. 2-14 Правил перетинання державного кордону громадянами України він не підпадає під жодну з категорій осіб, які мають право перетнути державний кордон лише на підставі відповідних рішень про службове відрядження.

Відтак, за відсутності будь-яких документів, які б вказували про наявність у позивача підстав для перетину державного кордону у правомірний спосіб в умовах воєнного стану, прийнято правомірне рішення про відмову у перетині державного кордону.

При цьому відповідач зауважує, що рішення про заборону в перетині державного кордону не тягне за собою юридичної заборони в перетині державного кордону в наступний раз, у разі наявності передбачених чинним законодавством підтав.

24.01.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначає на те, що обмеження права особи вільно залишати територію України може обмежуватись виключно законом.

05.02.2024 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просить у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що 24.11.2023 позивач ОСОБА_1 прибув до пункту пропуску "Могилів-Подільський Отач" для перетину державного кордону.

24.11.2023 уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону, старшим інспектором прикордонної служби 1 категорії віпс "Могилів-Подільський" (тип Б) 24 прикордонного загону імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова майстер-сержантом Іриною Париш прийнято рішення № МП-2376, яким позивачу відмовлено в перетині державного кордону України.

Підстава прийняття рішення: громадянин України не має права на перетин державного кордону України під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану згідно з п. 2-1-2-18 Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Позивач з вказаним рішенням не погоджується та вважає його протиправним.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався та діяв на дату прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 військовому командуванню (зокрема Державній прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Як видно з матеріалів справи, позивач намагався перетнути державний кордон України на виїзд 24.11.2023, тобто під час дії на території України правового режиму воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України від 05.11.2009 № 1710-VI "Про прикордонний контроль" (далі Закон № 1710-VI) іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

За змістом ч. 3 ст. 14 Закону № 1710-VI особа, якій відмовлено у перетинанні державного кордону, має право оскаржити відповідне рішення згідно із Законом України "Про звернення громадян" або до суду. Оскарження зазначеного рішення не зупиняє його дії. Оскаржене рішення може бути скасовано чи змінено начальником органу охорони державного кордону або скасовано та визнано нечинним судом.

В силу приписів пункту 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Пунктами 2 та 12 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 № 57 (далі Правила) (в редакції станом на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

Відповідач зазначає, що при перетині державного кордону позивачем надано наказ-розпорядження на відрядження від ТОВ "УКРЛІС" від 24.11.2023 про відрядження технолога ТОВ "Торгова компанія "УКРЛІС"" Чорного Р.В. до країни Італія з 24.11.2023 по 30.11.2023.

Відповідно до пункту 2-14 Правил у разі введення в Україні воєнного стану члени Кабінету Міністрів України, перші заступники та заступники міністрів, керівники центральних органів виконавчої влади, їх перші заступники та заступники, Державний секретар Кабінету Міністрів України, його перший заступник та заступники, Керівник Апарату Верховної Ради України, його перший заступник та заступники, державні секретарі міністерств, Керівник Офісу Президента України та його заступники, керівники інших допоміжних органів і служб, утворених Президентом України, та їх заступники, Голова Служби безпеки, його перший заступник та заступники, Голова та члени Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Голова та члени Рахункової палати, Голова та члени Центральної виборчої комісії, голови та члени інших державних колегіальних органів, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступники, народні депутати України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини та його представники, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступники, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим та його заступники, голови місцевих держадміністрацій, їх перші заступники та заступники, судді Конституційного Суду України, судді, прокурори, керівники інших державних органів та їх заступники, депутати місцевих рад, а також керівники структурних підрозділів державних органів та органів місцевого самоврядування і працівники, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, керівники державних унітарних підприємств та їх заступники, голова та члени виконавчих органів господарських товариств, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать державі, голова та члени виконавчих органів господарських товариств, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків у тому числі дочірніх підприємств, мають право перетинати державний кордон на підставі відповідних рішень про службові відрядження.

Відтак, відносно окремої категорії громадян, діяльність яких пов`язана з виконанням державницько-представницьких інтересів, передбачена можливість виїзду з території України під час воєнного стану у службових цілях на підставі рішення про службові відрядження. Разом з тим позивач до відповідної категорії осіб не відноситься.

Позивач посилається на те, що єдиними підставами для тимчасового обмеження виїзду громадян України за кордон є підстави, визначені ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-XII, до яких належать випадки коли: 1) громадянин обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно громадянина у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) громадянин засуджений за вчинення кримінального правопорушення до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) громадянин ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) громадянин перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції до припинення нагляду; 10) громадянин є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.

Своєю чергою, відповідач не ставить під сумнів достовірність тверджень позивача про неналежність його до жодної із передбачених вище категорій осіб, виїзд за кордон яких може бути тимчасово обмежений. Позиція відповідача ґрунтується на тому, що встановлені Законом № 3857-XII правила застосовуються у мирний час, тоді як особливості реалізації громадянами України права на перетин державного кордону у період воєнного стану врегульовується іншими нормативно-правовими актами.

Суд враховує, що особливий правовий режим воєнного стану передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, повноважень необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина (ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 12-1 Закону Кабінет Міністрів України в разі введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях: організовує та здійснює керівництво центральними та іншими органами виконавчої влади в умовах воєнного стану.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Указу від 24.02.2022 № 64/2022 Кабінет Міністрів України зобов`язано невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні.

Системою таких заходів стало прийняття урядом Постанов № 166 від 28.02.2022 № 179 від 01.03.2022 № 264 від 12.03.2022 № 383 від 29.03.2022 № 399 від 01.04.2022 № 411 від 05.04.2022 № 615 від 20.05.2022 № 661 від 10.06.2022 № 992 від 02.09.2022 № 1044 від 10.09.2022 № 1082 від 27.09.2022 № 1148 від 04.10.2022 та № 1212 від 28.10.2022, якими внесено зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України.

Цими змінами, з-поміж іншого, передбачено обмеження прав певних категорій громадян України на виїзд за межі території України впродовж строку дії воєнного стану. Це обмеження, як зазначалося судом раніше, узгоджується з пунктом 3 Указу від 24.02.2022 № 64/2022 про можливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтею 33 Конституції України.

Отже, введення Указом від 24.02.2022 № 64/2022 на усій території України воєнного стану та подальше вжиття уповноваженими державними органами заходів, необхідних для захисту незалежності та територіальної цілісності держави, в тому числі через зміни до чинного законодавства, і стало причиною тимчасового обмеження права окремих категорій громадян на перетин державного кордону з метою виїзду за межі території України. Це тимчасове обмеження запроваджено у відповідності до Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" та Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні.

Відповідні тимчасові обмеження в період дії воєнного стану можуть запроваджуватися спеціальними актами законодавства. Такі акти ухвалюються після введення воєнного стану із урахуванням загроз, зумовлених збройною агресією ворога, заходів, необхідних для їх відвернення та відсічі збройної агресії, а також переліку прав та свобод, можливість обмеження яких передбачена Указом Президента України про введення воєнного стану.

Імплементація на майбутнє усіх можливих заходів та способів обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у систему національного законодавства до введення у встановленому Конституцією України порядку воєнного стану є неможливою та й недоцільною, адже система та характер таких обмежень визначається у залежності від підстав введення воєнного стану та заходів необхідних для його відвернення, які у деталях неможливо наперед спрогнозувати та врегулювати на нормативному рівні.

Таким чином, необхідно розмежувати підстави тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України у період особливого правового режиму (воєнного стану) та підстави, які підлягають застосуванню до його запровадження. Передбачені статтею 6 Закону № 3857-XII підстави тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України є загальними та застосовуються як до, так і після введення воєнного стану. Водночас застосована щодо позивача підстава для відмови у перетині державного кордону є спеціальним обмеженням впровадженим в установленому Конституцією України порядку на період дії воєнного стану.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні не вказано конкретних законодавчо встановлених причин відмови та переліку документів, які не зміг надати позивач для перетину кордону.

В аспекті цих доводів суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст.14 Закону № 1710-VI у перетинанні державного кордону відмовляється лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

Суд враховує, що для підтвердження наявності підстав для виїзду за кордон позивач під час прикордонного контролю надав виключно закордонний паспорт та наказ-розпорядження на відрядження від ТОВ "УКРЛІС" від 24.11.2023, який, як вже мовилося вище, не дає права на виїзд за кордон.

Поряд з цим у спірному рішенні наголошено на тому, що позивач немає права на виїзд за кордон під час введення на території України надзвичайного або воєнного стану, тобто зміст рішення дає можливість чітко та недвозначно встановити, що підставою прийняття такого рішення було ненадання позивачем необхідних документів на підтвердження його права на виїзд за кордон під час дії воєнного стану.

Крім того, згідно з ч.2 ст. 14 Закону № 1710-VI форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Форма рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, станом на момент прийняття спірного рішення визначалась наказом Державної прикордонної служби України від 14.12.2010 № 967, та містила таке формулювання щодо обґрунтування прийняття рішення:

"у зв`язку з наявністю однієї з підстав, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", у тому числі у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що зазначену особу рішенням ____________________ (посилання на рішення суду або прокурора) тимчасово обмежено у праві виїзду з України, або відповідно до статті 20 Закону України "Про державну прикордонну службу України" відсутні дійсні документи на право перетинання державного кордону. Інформацію про підстави внесення Вас до цієї бази даних Ви можете отримати у розпорядника інформації, що знаходиться ________________ (місто, вулиця, будинок, індекс).".

Отже, затверджена форма рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, містить виключно обґрунтування підстав для відмови у виїзді, що визначені статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", серед яких відсутня така підстава як заборона на виїзд військовозобов`язаних у період дії воєнного стану. При цьому відповідна форма не передбачає зазначення у рішенні обґрунтувань прийняття рішення у тому разі, коли воно приймається відповідно до статті 20 Закону України "Про державну прикордонну службу України" з підстав відсутності дійсних документів на право перетинання державного кордону в період дії воєнного стану.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що відповідач діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а підстав для скасування оскаржуваного рішення під час розгляду справи не встановлено.

Також суд бере до уваги, що відповідне рішення про відмову в перетині державного кордону не тягне за собою юридичної заборони особі в перетині державного кордону на майбутнє (у наступний раз), тобто воно має разове застосування та приймається на основі розгляду поданих документів, а тому не створює перешкод у подальшому для перетину особою кордону України за наявності законних підстав для цього.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою "Право на ефективний засіб юридичного захисту" вказує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, перевіривши ключові доводи сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивач немає права на відшкодування будь-яких понесених у цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 );

2) представник позивача: адвокат Кравець Ростислав Юрійович (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса для листування: пров. Бехтерівський, 4-Б, м. Київ, 04053);

3) відповідач: 24 прикордонний загін імені Героя України старшого лейтенанта Вячеслава Семенова (військова частина НОМЕР_1 ) (, місцезнаходження: вул. Острівська, 2, м. Могилів - Подільський, Вінницька область, 24004).

Повне судове рішення складено 21.02.2024.

Суддя Сало Павло Ігорович