Справа № 160/32674/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

18 грудня 2023 року Справа №160/32674/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , поданий через систему «Електронний суд» представником позивача адвокатом Шиловим Владиславом Юрійовичем, у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №273 від 13.10.2022 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 22.02.2022 р., за період з 12.10.2022 р. по 10.10.2023 р.;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 №281 від 21.10.2022 року;

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 11761 від 10.11.2022 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 гривень.

Згідно з положеннями частини 8 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою ОСОБА_1 з пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 11761 від 10.11.2022 року, яким прийнято рішення помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби, згідно п.5 р.16 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р, №260, старшому солдату ОСОБА_2 призупинити виплату грошового забезпечення з 12.10.2022 року, а також не виплачувати йому премію за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці самовільного залишення частини у повному обсязі.

Крім того, позивач оскаржує наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 273 від 13.10.2022 року, яким вирішено вважати такими, що вибули з району виконання завдання із забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, зокрема: 2.60. Старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_3 , номера обслуга 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону, вважати таким, що 12 жовтня 2022 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконанні бойових завдань» районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення військової частини з 13 жовтня 2022 року. Виключено з грошового та речового забезпечення військової частини з 12 жовтня 2022 року.

Разом із цим, позивач заявляє вимогу про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 281 від 21.10.2022 року, яким, зокрема, відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набраним чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира 93 окремої механізованої бригади від 21 жовтня 2022 року № 241-рс увільнено від займаних посад та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 21 жовтня 2022 року: старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_3 , номера обслуги 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти 2 мотопіхотного батальйону, - у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

З матеріалів позову вбачається, що позивач з 20.03.2022 проходить службу у військової частини НОМЕР_1 як старший солдат по мобілізації, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2022 №64 та військового квитка серії НОМЕР_2 .

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Суд зазначає, що пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З наведених положень статті 122 КАС України слідує, що такі не містять норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення). Більше того, такі приписи вказана норма не містила й на час прийняття оскаржуваних судових рішень.

Водночас, суд наголошує, що положеннями частини 5 статті 122 КАС України обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У пункті 17 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що публічна служба діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Тобто, наведена норма передбачає, в тому числі право військовослужбовця оскаржити наказ щодо проходження служби протягом у місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом із тим, такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті, адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі №280/6779/22.

При цьому, суд наголошує, що поняття «грошове забезпечення» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними.

Таким чином суд дійшов висновку, що на спірні правовідносини про стягнення заробітної плати/грошового забезпечення розповсюджуються положення частини другої статті 233 КЗпП України, та до правовідносин з питання стягнення заробітної плати/ грошового забезпечення відсутні підстави для застосування положень частини п`ятої статті 122 КАС України.

Так, відповідно до статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній з 19.07.2022 після внесення змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX) Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)»

Тобто, аналіз наведених норм свідчить про те, що строки на звернення до суду із заявами про вирішення трудового спору становлять три місяці з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні працівник, в тому числі щодо виплати заробітної плати/грошового забезпечення три місяці з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Водночас, строк на звернення до суду із позовом стосовно оскарження наказів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби становить один місяць в силу вимог ч.5 ст.122 КАС України.

З матеріалів позову вбачається, що 13.12.2023 позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права на отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 22.02.2022, за період з 12.10.2022 по 10.10.2023.

До адміністративного позову було додано також надано заяву про поновлення процесуальних строків, яку обґрунтовано тим, що позивач звертався до військової частини 15.10.2022 р. з рапортом за яким просив надати ряд документів, що стосується проходження його служби. Проте відповідач проігнорував таке звернення. Позивач продовжував очікувати виклику його до військової частини НОМЕР_1 , залучення до можливого службового розслідування або виклику органу досудового розслідування Державного бюро розслідувань. Проте нічого з вказаного не відбулось. 27.07.2023 р позивач звернувся до адвоката по правничу допомогу Адвокат позивача подавав неодноразово запити до відповідача, проте відповідь отримав лише 04.12.2023 р. через поштового оператора Нова пошта. Таким чином позивачу стало відомо про накази, які оскаржуються лише 04.12.2023 р.

Так, матеріалами позову підтверджується, що старшим солдатом ОСОБА_1 на адресу командира ВЧ НОМЕР_1 подано рапорт від 15.10.2022, у якому, зокрема, зазначено, що командиром роти капітаном ОСОБА_4 та його заступником капітаном ОСОБА_5 вчинено неправомірні дії, зокрема, вказаними особами було повідомлено позивачу 12.10.2022 року, що він рахується таким, що самовільно залишив військову частини та місце несення служби, хоча в той самий час він постійно знаходився в пункті тимчасової дислокації в місті Бахмут Донецької області і виконував всі покладені на ньго обов`язки. Свідками того, що позивач не залишав місце несення служби є щонайменше 5 осіб, які готові надати показання.

12.10.2022 року близько 9-10 години ранку приїхав в пункті тимчасової дислокації в м. Бахмут Донецької області командир роти капітан ОСОБА_6 та позивач почав розмову з ним. В результаті розмови командир роти підтвердив, що позивач рахується таким, що самовільно залишив військову частину з 12.10.2022 року. Вказав, що позивач не повинен знаходитись в пункті тимчасової дислокації. Ключовим є те, що він так і не повідомив позивачеві причини оголошення його таким, що самовільно залишив частину, не повідомив номер наказу про оголошення позивача СВЧ. На останок командир роти вказав, що б позивач залишив в пункт тимчасової дислокації та їхав додому. В той самий час позивач не покинув місце несення служби та до 15.10.2022 р. намагався розібратись у виниклій ситуації. Наразі позивач знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Позивач не намагається і не буде приховуватись, готовий продовжувати військову службу і ніколи не відмовлявся від виконання бойових завдань та розпоряджень. Позивач ніколи не залишав самовільно військової частини і місця несення служби, а тому такі дії та рішення його командирів є для позивача незрозумілими.

Тобто, станом на день подання рапорту 15.10.2022 позивачу було достеменно відомо про оголошення його таким, що самовільно залишив частину, що має наслідком невиплату йому грошового забезпечення.

Водночас, матеріалами позову підтверджується, що адвокатом Шиловим В.Ю. в інтересах ОСОБА_1 направлено адвокатський запит від 30.07.2023 №127 щодо документів стосовно проходження служби позивача. В подальшому, представник позивача також звернуся до Військової частини НОМЕР_1 з аналогічним запитом від 24.10.2023 №174.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 28.11.2023 №22496 представнику позивача надала копії витягів з наказів стосовно проходження служби ОСОБА_1 та акту службового розслідування за фактом самовільного залишення частини.

При цьому, отримання листа-відповіді військової частини на адвокатський запит не змінює факту того, що позивач мав дізнатися про порушення свого права на отримання грошового забезпечення в повному обсязі у зв`язку з оголошенням його таким, що самовільно залишив частину, після отримання грошового забезпечення за жовтень 2022 року.

Проте, позивач звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо утримання коштів з грошового забезпечення лише 30.07.2023, тобто, через 9 місяців після отримання грошового забезпечення за жовтень 2022 року. Таким чином, позивач звернувся з цим позовом з порушенням строку звернення до суду.

Поряд із цим, суд наголошує, що частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Наведений висновок узгоджується з неодноразово викладеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема у постановах від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 та від 14.07.2021 у справі № 560/964/17.

Таким чином, за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Разом із цим, частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про достатність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності обставин, на які посилається позивач у клопотанні про поновлення процесуального строку звернення до суду, покладається саме на позивача.

Суд також наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 380/14933/22 (№ в ЄДРСР 110187784).

Суд наголошує, що очікування виклику його до військової частини НОМЕР_1 , залучення до можливого службового розслідування або виклику органу досудового розслідування Державного бюро розслідувань після подання рапорту від 15.10.2022 протягом більше ніж 9 місяців до направлення першого адвокатського запиту на адресу відповідача від 27.07.2023 та відповідно протягом 1 року та 2 місяців до подання позовної заяви до суду не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, суд доходить висновку, що заявником не було наведено будь-яких аргументів та не надано жодних доказів на підтвердження обставини, які були чи об`єктивно є непереборними та не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду з означеним позовом, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для визнання наведених у заяві причин пропуску строку звернення до суду поважними та поновлення позивачу строку звернення до суду із цим позовом.

При цьому, суд звертає увагу, що з матеріалів позову судом встановлено, що з 20.03.2022 позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 як старший солдат за мобілізацією та 22.09.2022 отримав «Акубаротравму (від 22.09.2022 року), ЗЧМТ, Осколкове поранення правої кисті», яке як свідчить наявна у матеріалах копія довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 11.11.2022 №11262, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , травмування/поранення отримане військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або намисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Суд наголошує, що участь позивача в бойових діях та/або проходження військової служби в силу висновків Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22 можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав із поважних причин та може бути підставою для поновлення судом строків, установлених ч. 2 ст. 122 КАС України.

Проте, за відсутності посилання позивача у клопотанні про поновлення строку звернення на обставини проходження позивачем військової служби та/або безпосередньої участі в бойових діях та/або лікування після отриманої травми, а також враховуючи відсутність доказів перебування позивача в зоні бойових дій та/або проходження військової служби та/або лікування після отриманої травми, у суду відсутня можливість для поновлення позивачу строку звернення до суду із цих підстав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Частинами 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Окрім цього, частиною 1 статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

На підставі викладеного суд залишає подану заяву без руху та пропонує позивачу усунути наступні недоліки шляхом надання до суду:

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 248, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно направити на адресу позивача.

Роз`яснити, що за приписами частини 7 статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Роз`яснити позивачу, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та в самостійному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Юхно