Справа № 240/26841/23
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/26841/23

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним, скасування вимоги,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить Визнати протиправним та скасувати вимогу від 24 лютого 2021 року № Ф-230476-51У ГУ ДПС у Житомирській області про сплату боргу про нарахування єдиного соціального внеску.

В обґрунтування позову зазначає, що вимога є протиправною оскільки в період з 14.05.2013 по 16.05.2019 перебував в трудових відносинах на посаді старшого прокурора прокуратури Коростишівського району Житомирської області та сплачувалось ЄСВ; з 2017 року є пенсіонером; 01.07.2020 було поновлено право на зайняття адвокатської діяльністю.

Ухвалою від 27.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивач з 2017 року зареєстрований як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат, який здійснює індивідуальну адвокатську діяльність) і не повідомив контролюючий орган про своє бажання списати наявний борг, проігнорував вимогу закону та втратив своє право списати заборгованість.

Щодо твердження відповідача про пропуск строку звернення позивача до суду з позовом, то суд звертає увагу податкового органу, що в ухвалі від 27.10.2023 судом поновлено строк звернення позивачу та визнано причини його пропуску поважними. Відповідачем доказів того, що саме спірна вимога була отримана позивачем 16.09.2021, не надано (не є таким доказом додане до відзиву на позов рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, оскільки з нього не вбачається, що поштове відправлення містило саме спірну вимогу).

Позивач відповіді на відзив не подав.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи позивач з 2017 року був зареєстрований як особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат, який здійснює індивідуальну адвокатську діяльність) та є пенсіонером за вислугу років.

Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-230476-51 У від 24.02.2021 зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2021 в сумі 38865,65 грн.

Зі змісту листа ГУ ДПС у Житомирській області від 07.09.2023 №18257/6/06-30-13-03-11 та відзиву на позов вбачається, що за позивачем обліковується заборгованість по ЄСВ, яка виникла за рахунок нарахувань:

- за січеньберезень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 19.04.2018;

- за 2017 рік на суму 8448,00грн, по терміну сплати 02.05.2018;

- за квітеньчервень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 19.07.2018;

- за липеньвересень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 19.10.2018;

- за жовтеньгрудень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 21.01.2019;

- за січень-березень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 19.04.2019

- за квітеньчервень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 19.07.2019;

- за липеньвересень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 21.10.2019;

- за жовтеньгрудень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 20.01.2020.

- за січень - лютий 2020 року на суму 2078,12 грн. по терміну сплати 21.04.2020

- за червень 2020 року на суму 1039,06 грн. по терміну сплати 20.07.2020;

- за липень-вересень 2020 року на суму 3178,12 грн. по терміну сплати 19.10.2020;

- за жовтень-грудень 2020 року на суму 3300,00 грн. по терміну сплати 19.01.2021.

Тобто єдиний соціальний внесок позивачу в сумі 38865,65 грн нараховано за період 2017 рік -грудень 2020 року.

Вважаючи протиправною вимогу про сплату боргу (недоїмки) позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо періоду 2017 року - червень 2019 року, за який відповідачем визначено борг зі сплати єдиного внеску, розмір якого, згідно листа ГУ ДПС у Житомирській області від 07.09.2023 №18257/6/06-30-13-03-11 та доданого до відзиву витягу з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , складає 23785,08 грн.

Відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), позивач в період:

- з 27.09.2016 по 07.11.2017 обіймав посаду заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів територіальним органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області;

- з 08.11.2017 по 16.05.2019 обіймав посаду прокурора Коростишівської місцевої прокуратури.

Відповідно до Єдиного реєстру адвокатів, право позивача на заняття адвокатської діяльністю з 13.05.2013 по 30.06.2020 було зупинено.

Наявною в матеріалах справи довідкою форми ОК-5 також підтверджується, що позивач перебував у трудових відносинах в даний період, отримував там заробітну плату, з якої сплачується ЄСВ та військовий збір.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Підпунктом 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини 1статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Варто наголосити на тому, що пунктом 5 частини першої статті 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Отже, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Так, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 05.12.2019 у справі №260/358/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 05.03.2020 у справі №824/509/19-а, від 27.03.2020 у справі №140/2214/19, від 02.04.2020 у справі №140/2475/19, від 19.05.2020 у справі №560/1959/19, від 17.08.2020 у справі №140/1679/19.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що за період з січня 2017 року по травень 2019 року, позивач був найманим працівником та роботодавці сплачували за нього єдиний соціальний внесок у розмірах, визначених законодавством.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" №5076-VI, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру адвокатів, право позивача на заняття адвокатської діяльністю з 13.05.2013 по 30.06.2020 було зупинено, тобто в червні 2019 року позивач не був самозайнятою особою і, відповідно, платником єдиного внеску.

Таким чином позивач не мав обов`язку сплачувати соціальний внесок в сумі 23785,08 грн за період 2017 року- червень 2019 року.

Щодо періоду з липня 2019 по червень 2020 року, то суд зазначає, що оскільки в цей період право позивача на заняття адвокатської діяльністю було зупинено, він не був самозайнятою особою і, відповідно, платником єдиного внеску.

Щодо періоду липень-грудень 2020 року, за який відповідачем визначено борг зі сплати єдиного внеску, розмір якого, згідно листа ГУ ДПС у Житомирській області від 07.09.2023 №18257/6/06-30-13-03-11 та доданого до відзиву витягу з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 , складає 6478,12 грн.

У вказаний, як встановлено судом, період позивач був пенсіонером за вислугу років.

Згідно з положеннями ч. 4 статті 4 Закону № 2464-VI (в редакції, яка діяла в період липень-грудень 2020 року) особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положеннями ч.ч. 2,4 статті 25 Закону № 2464-VI регламентовано, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до підпунктів 14.1.153 і 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу, а податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та сума непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Системний аналіз зазначених положень закону дозволяє дійти висновку, що від сплати єдиного внеску звільняються у тому числі самозайняті особи, які не належать до осіб, які підлягають обов`язковому страхуванню на інших підставах, за умови отримання такими особами пенсії за віком.

Зазначений висновок підтверджується практикою Верховного Суду України у справах щодо аналогічних правовідносин, а також правовими висновками Верховного Суду у справах щодо аналогічних правовідносин, зокрема №1640/2837/18, №620/228/19.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не є пенсіонером за віком/або інвалідом, а отримує пенсію за вислугу років, на час виникнення спірних правовідносин не досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак на нього не розповсюджується пільга щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску, встановлена частиною четвертою статті 4 Закону №2464-VI.

Отже враховуючи вищевикладене, позивач, як самозайнята особа (адвокат), яка отримує пенсію за вислугу років, не був звільнений від обов`язку сплати за себе єдиного внеску відповідно до Закону №2464-VI за липень-грудень 2020 року в розмірі 6478,12 грн., а тому борг позивача у вказаній сумі визначений спірною вимогою правомірний.

При цьому суд зауважує, що Закон України № 592-IX, яким внесено у ст. 4 Закону №2464-VI зміни, а саме у частині четвертій цифру "4" замінити цифрами "4, 5", а після слів "отримують пенсію за віком" доповнити словами "або за вислугу років", набрав чинності з 01.01.2021

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач станом на момент формування спірної вимоги мав сплатити єдиний соціальний внесок в сумі 6478,12 грн, позов підлягає задоволенню в частині визначення вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф-230476-51 У від 24.02.2021 боргу зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2021 в сумі 32387,53 грн.

Враховуючи часткове задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, на користь позивача належить стягнути частину судових витрат, які складаються зі сплаченого судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 894,65 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Ю. Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003, код ВП 44096781) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Житомирській області від 24 лютого 2021 року № Ф-230476-51 У в частині визначення боргу в сумі 32387,53 грн.

Відмовити в задоволені вимог щодо вказаної вимоги в частині визначення боргу в сумі 6478,12 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 894,65 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк