Справа № 460/28267/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2024 року м. Рівне №460/28267/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною відмови відповідача у призначені пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 17.05.1991 по 12.11.1991, з 20.05.1992 по 05.12.1992, з 11.05.1993 по 20.07.1993, з 17.05.1996 по 27.12.2002 та період отримання допомоги по безробіттю з 18.06.2010 по 09.02.2011 та з 24.02.2011 по 13.06.2011; зобов`язання відповідача призначити пенсію відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 17.05.1991 по 12.11.1991, з 20.05.1992 по 05.12.1992, з 11.05.1993 по 20.07.1993, з 17.05.1996 по 27.12.2002 та періоду отримання допомоги по безробіттю з 18.06.2010 по 09.02.2011 та з 24.02.2011 по 13.06.2011 та здійснити нарахування пенсії з подальшою виплатою.

Ухвалою суду від 19.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак отримала відмову. Вказує, що до її страхового стажу підлягають зарахуванню періоди з 17.05.1991 по 12.11.1991, з 20.05.1992 по 05.12.1992, з 11.05.1993 по 20.07.1993, з 17.05.1996 по 27.12.2002, з 18.06.2010 по 09.02.2011 та з 24.02.2011 по 13.06.2011. Таким чином, вважає, що має необхідний страховий стаж та право на призначення пенсії відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. За наведеного вказує, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пільгової пенсії та просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вказує, що необхідний страховий стаж позивача, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, становить 24 роки. Страховий стаж позивачки становить 17 років 3 місяці 25 днів. Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи з 17.05.1991 по 12.11.1991, з 20.05.1992 по 05.12.1992, з 11.05.1993 по 20.07.1993 в колгоспі, який знаходився на території рф, звертає увагу суду, що з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадяндержав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. При цьому до страховогостажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Внаслідок збройної агресії рф проти України та розірвання дипломатичних відносин з країною агресором Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Враховуючи викладене, вважає, що до страхового стажу позивача правомірно не враховано періоди трудової діяльності на території рф згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 (запис №5-6) з 17.05 рік відсутній по 12.11.1991, запис №7-8 з 20.05.1992 по 05.12.1992; запис №9-10 з 11.05.1993 по 20.07.1993. Щодо зарахування до стажу періоду роботи з 17.05.1996 по 27.12.2002 просить врахувати, що за даними документами до страхового стажу не враховано періоди трудової діяльності згідно трудового договору від 17.05.1996, з 17.05.1996 по 27.12.2002, оскільки договір не містить інформації про початок періоду дії договору, відсутній номер договору, відсутні відповідні записи трудових відносин між фізичною особою-підприємцем і працівником. Трудовий договір не зареєстрований в державній службі зайнятості. Також зазначає, що дата народження позивача у зазначеному договорі не відповідає даним паспорта. Щодо не врахування періодів виплати допомоги по безробіттю на підставі витягів із наказів згідно довідки №476 від 17.05.2023 з 18.06.2010 по 12.06.2011, вказує, що відсутні відомості про отримання допомоги по безробіттю в індивідуальних відомостях реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою довідки ОК-5. За наведеного, просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Немовичі Сарненського району Рівненської області та є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_2 , виданим 22.03.2023 Рівненською облдержадміністрацією замість посвідчення серії НОМЕР_3 .

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Немовичі Сарненського району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з даними трудової книжки НОМЕР_4 ОСОБА_1 , зокрема у спірні періоди:

- з 17.05. по 12.11.1991, з 20.05.1992 по 05.12.1992, з 11.05.1993 по 20.07.1993 - працювала в колгоспі Іскра Мантурівського району Курської області (записи №№ 5-10);

- з 18.06.2010 по 08.02.2011 та з 24.02.2011 по 12.06.2011 отримувала допомогу по безробіттю (записи №№16-19).

20.09.2023 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

27.09.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області розглянуло заяву позивача та прийняло рішення №47, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, через відсутність необхідного страхового стажу.

У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявниці 54 роки 5 місяців 27 днів. Необхідний страховий стаж становить 24 роки, а страховий стаж позивача становить 17 років 3 місяці 25 днів.

Зазначено, що за даними документами до страхового стажу:

- не зараховано періоди трудової діяльності на території рф згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 (запис №5-6) з 17.05 рік відсутній по 12.11.1991, запис №7-8 з 20.05.1992 по 05.12.1992, запис №9-10 з 11.05.1993 по 20.07.1993 робота в колгоспі, оскільки відсутні дані щодо вступу в члени колгоспу та фактично відпрацьовані вихододні, робота на території рф з покликанням на те, що з 01.01.2023 російська федерація припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадяндержав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992;

- не враховано періоди трудової діяльності згідно трудового договору від 17.05.1996, з 17.05.1996 по 27.12.2002, оскільки договір не містить інформації про початок періоду дії договору, відсутній номер договору, відсутні відповідні записи трудових відносин між фізичною особою-підприємцем і працівником. Трудовий договір не зареєстрований в державній службі зайнятості. Також слід зазначити, що дата народження позивача у зазначеному договорі не відповідає даним паспорта;

- не враховано періоди виплати допомоги по безробіттю на підставі витягів із наказів згідно довідки №476 від 17.05.2023 з 18.06.2010 по 12.06.2011, оскільки відсутні відомості про отримання допомоги по безробіттю в індивідуальних відомостях реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою довідки ОК-5.

Вказано, що період постійного проживання (постійної роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю становить 36 років 1 місяць 12 днів, станом на 01.01.1993 6 років 1 місяць 20 днів. Не зараховано до періодів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 з 20.05.1992 по 05.12.1992, з 11.05.1993 по 20.07.1993, оскільки робота на території рф.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статтею 15 Закону України Про пенсійне забезпечення умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1).

Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (доповнено згідно з Постановою Пенсійного фонду № 33-1 від 25.11.2021), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи чітко передбачений Порядком №22-1.

З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є (1) довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Суд зазначає, що обставини щодо періоду проживання позивача на територіях радіоактивного забруднення, не є спірними у даній справі.

Суд звертає увагу, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є досячнення особою відповідного віку.

Відповідно до статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

Судом встановлено, що на момент подання заяви до пенсійного органу про призначення пенсії на пільгових умовах, позивачу виповнилося 54 роки.

При цьому, суд зауважує, що підставою ж для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно достатті 55 Закону №796-XII є відсутність необхідного страхового стажу.

Обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ також є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Таким чином, на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2023 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 30 років, а з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, страховий стаж повинен становити 24 роки, як зазначено відповідачем у спірному рішенні. Страховий стаж позивача становить 17 років 3 місяці 25 днів.

Таким чином, у позивача відсутній необхідний страховий стаж.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що до її страхового стажу підлягають зарахуванню періоди з 17.05.1991 по 12.11.1991, з 20.05.1992 по 05.12.1992, з 11.05.1993 по 20.07.1993, з 17.05.1996 по 27.12.2002, з 18.06.2010 по 09.02.2011 та з 24.02.2011 по 13.06.2011.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами частини другої вказаної статті, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-ІV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-ІV набрав чинності 01.01.2004, а тому періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004. До 01.01.2014 порядок та умови обчислення стажу роботи, який дає право на пенсію, визначалися Законом України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ та частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

Щодо періодів роботи на території російської федерації з 17.05.1991 по 12.11.1991, з 20.05.1992 по 05.12.1992, з 11.05.1993 по 20.07.1993, суд зазначає наступне.

Щодо відсутності у записі №5 - року з якого позивача прийнято на роботу, суд звертає увагу, що попередній запис №4 про звільнення датований - 14.05.1991, а дата запису №6 -12.11.1991. За наведеного слідує, що іншого року, ніж 1991, у записі №4 зазначено не може бути.

Суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його права на соціальний захист - призначення пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

За даними трудової книжки НОМЕР_4 , у спірні періоди позивач працювала на території російської федерації. Записи про відповідні періоди роботи містять реквізити рішень (їх дату та номер) про призначення на посаду, переведення з посади та звільнення з посади того органу, який їх видав, та завірені його печаткою та не містять виправлень чи інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з абз.2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Статтею 7 названої Угоди визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні вказаного вище періоду роботи до стажу відповідач покликався на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Однак, суд вважає такі доводи пенсійного органу неприйнятними, адже у силу пункту 2 статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Така позиція органу Пенсійного фонду суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

А тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Наведене вище у своїй сукупності є підставою для висновку про протиправність незарахування пенсійним органом періодів з 17.05.1991 по 12.11.1991, з 20.05.1992 по 05.12.1992, з 11.05.1993 по 20.07.1993 до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо періоду роботи з 17.05.1996 по 27.12.2002 на підставі трудового договору з ФОП ОСОБА_2 , суд зауважує на такому.

В силу статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова КМУ №637 від 12.08.1993, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови КМУ №637 від 12.08.1993 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Позивач просила зарахувати спірний період трудової діяльності з покиканням на трудовий договір від 17.05.1996 та угоду про зміни і доповнення до трудового договору від 17.05.1996. Також, вказувала, що всі необхідні виплати сплачувались з її заробітної плати до пенсійного фонду України.

Станом на дату укладення трудового договору від 17.05.1996, статтею 21 КЗпП України було визначено, що трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законодавством.

Стаття 24 КЗпП України мала наступну редакцію: Трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) в інших випадках, передбачених законодавством України. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівників на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

Законом України Про внесення змін до Кодексу законів про працю України №1356-ХІV від 24.12.1999, КЗпП України доповнено статтею 24-1 Реєстрація трудового договору, відповідно до якої, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 №110, було передбачено, що на працівників, які працюють на умовах трудового договору у підприємців, що не мають прав юридичної особи, а також на працівників, які працюють у окремих громадян по їх обслуговуванню (як домашні робітниці, няньки, шофери, охоронники та інш.) трудові книжки не ведуться. Їх робота підтверджується довідкою організації, за участю якої було укладено трудовий договір між наймачем і працівником, а також довідкою про сплату внесків до фонду державного соціального страхування (абз.3 п.1.1.).

Разом з тим, Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, доповнено пунктом 2.20-1, згідно з Наказом Мінпраці та соцполітики №259/34/5 від 08.06.2001 року, яким закріплено, що трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: "Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)"), а при звільненні - запис: "Звільнений з роботи (далі зазначається підстава звільнення з посиланням на відповідні статті КЗпП України)" (322-08), при цьому у графі 4 зазначається дата зняття трудового договору з реєстрації державною службою зайнятості: "трудовий договір (номер) знято з реєстрації (дата)". Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір, і засвідчуються його печаткою.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що станом на час укладання трудового договору між позивачем та ФОП від 17.05.1996, законодавством не передбачались вимоги про реєстрацію трудового договору у державній службі зайнятості за місцем проживання, однак, з огляду на те, що позивач працювала у ФОП по 2002 рік та те, що у 1999 рокі положення законодавства зазнали змін, слідує, що договір підлягав реєстрації у державній службі зайнятості за місцем проживання.

При цьому, суд зауважує, що підлягали внесенню відповідні записи про звільнення у трудову книжку, позаяк відповідні норми діяли на час звільнення позивача 27.12.2002.

Також, суд зауважує, що у матеріалах справи відсутня довідка про сплату внесків до фонду державного соціального страхування.

Отже, позивачем не доведено належними та допустими доказами, спірний період трудової діяльності, а тому такий період не підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Щодо періодів отримання допомоги по безробіттю з 18.06.2010 по 09.02.2011 та з 24.02.2011 по 13.06.2011, слід зазначити наступне.

Згідно п.12 ч.1ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 №1533-III (далі - Закон №1533-III, в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

Статтею 21 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Період, протягом якого застрахована особа була звільнена відповідно до цьогоЗаконувід сплати страхових внесків або отримувала виплати за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів, включається до страхового стажу.

До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи, що дає право на пенсію зараховується, зокрема, періоди одержання допомоги по безробіттю.

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до 01.01.2010 період одержання допомоги по безробіттю підтверджується на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01.01.2010 - довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Згідно з записами №№16-19 трудової книжки НОМЕР_4 , з 18.06.2010 по 08.02.2011 та з 24.02.2011 по 12.06.2011 позивач отримувала допомогу по безробіттю.

Крім того, в матеріалах справи наявний витяг з наказу Сарненської філії Рівненського обласного центру зайнятості, що за змістом відповідає записам трудової книжки позивача.

Разом з тим, позивачем вказано такі періоди з 18.06.2010 по 09.02.2011 та з 24.02.2011 по 13.06.2011.

За наведеного, суд дійшов висновку, що періоди отримання допомоги по безробіттю у період з 18.06.2010 по 08.02.2011 та з 24.02.2011 по 12.06.2011, підлягають зарахуванню до її загального страхового стажу.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки спірні періоди частково підлягають зарахуванню до страхового стажу, а наявність необхідного страхового стажу є обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити пенсію не підлягає задоволенню.

За наведеного, оскільки саме відповідач наділений повноваженнями щодо розрахунку та зарахування стажу, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для захисту порушеного права позивача, шляхом визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 27.09.2023 №47 про відмову у призначенні позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язання повторно розглянути її заяву від 20.09.2023 про призначення пенсії із зарахуванням до загального страхового стажу періодів роботи з 17.05.1991 по 12.11.1991, з 20.05.1992 по 05.12.1992, з 11.05.1993 по 20.07.1993, з 17.05.1996 по 27.12.2002 та періодів одержання допомоги по безробіттю з 18.06.2010 по 08.02.2011 та з 24.02.2011 по 12.06.2011.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 27.09.2023 №47 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.09.2023 про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 17.05.1991 по 12.11.1991, з 20.05.1992 по 05.12.1992, з 11.05.1993 по 20.07.1993 та періодів одержання допомоги по безробіттю з 18.06.2010 по 08.02.2011 та з 24.02.2011 по 12.06.2011.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 536,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19 лютого 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Н.В. Друзенко