Справа № 280/9891/23
Суддя: Прудивус Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 лютого 2024 року Справа № 280/9891/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 )

до: Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (, 69057, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 29)

про: визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

24.11.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за 25 (двадцять п`ять) діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 (п`ять) діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 25 (двадцять п`ять) діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 (п`ять) діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він у період з 07.11.2015 по 28.07.2023 проходив службу в поліції. Наказом відповідача від 27.07.2023 № 341 о/с «По особовому складу» позивача було звільнено зі служби в поліції згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) та, відповідно, виплачено компенсацію за 18 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік. 02.11.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому грошової компенсації за 25 (двадцять п`ять) діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 (п`ять) діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік. Однак, станом на дату звернення позивача до суду відповідач не вчинив дій, спрямованих на виконання вимог позивача.

На думку позивача, бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за 25 (двадцять п`ять) діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 (п`ять) діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік є протиправною, оскільки Законом України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» та Кодексом законів про працю України йому гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані у попередніх роках, що, у свою чергу, виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку. Відпустки за попередні роки також є невикористаними у році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки такий підхід суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права позивача на відпочинок. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 29.11.2023 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем було усунуто недоліки позовної заяви у встановлений строк.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

22.12.2023 судом отримано відзив на позовну заяву (вх.№ 57583 від 22.12.2023), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію». Зокрема, згідно з ч. 10 ст. 93 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація, зокрема, за всі не використані під час проходження служби дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського. При цьому, відповідно до п. 8 Розділу ІІІ «Окремі питання виплати грошового забезпечення» Порядку та Умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, як зазначає у відзиві на позовну заяву відповідач, в Наказі від 27.07.2023 № 341 о/с «По особовому складу» ним було вказано на необхідність виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку в році звільнення, а саме за 18 діб невикористаної щорічної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік. Відповідно, грошова компенсація за невикористану в році звільнення відпустку за 2022 рік позивачу не нараховувалась та не виплачувалась. Позивач у встановленому порядку Наказ від 27.07.2023 № 341 о/с «По особовому складу», на підставі якого фінансовим відділом проводилась виплата коштів, не оскаржив. З огляду на викладені обставини у їх сукупності, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

06.02.2024 судом отримано відповідь на відзив (вх.№ 6094 від 06.02.2024), в якій позивач зауважив, що в якості належного способу захисту своїх законних прав та інтересів у відповідній сфері правовідносин ним обраний не механізм оскарження Наказу відповідача від 27.07.2023 № 341 о/с «По особовому складу» як розпорядчого акту, а механізм оскарження протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за 25 (двадцять п`ять) діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 (п`ять) діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік. Також позивач зазначив, що у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані у попередніх роках, що, у свою чергу, виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку. Відпустки за попередні роки також є невикористаними у році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки такий підхід суперечитиме суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права позивача на відпочинок. У даному випадку, на думку позивача, слід застосовувати положення Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» та Кодексу законів про працю України.

Окремо у відповіді на відзив позивач зазначив, що у 2022 році невикористаними позивачем залишились 30 днів щорічної основної та додаткової щорічної оплачуваних відпусток. З огляду на викладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача зареєстровано як юридичну особу орган державної влади 07.11.2015.

У період 07.11.2015 по 28.07.2023 позивач проходив службу в поліції, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки серія НОМЕР_2 (а.с.11-13).

Наказом відповідача від 27.07.2023 № 341 о/с «По особовому складу» позивача було звільнено зі служби в поліції згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII) (за власним бажанням) (а.с.16).

Також Наказом відповідача від 27.07.2023 № 341 о/с «По особовому складу» передбачена виплата позивачу компенсації за 18 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік (а.с.16).

Згідно з листом відповідача від 09.10.2023 № 4401/05/3-23 «Про надсилання документів», складеним у порядку надання відповіді на адвокатський запит представника позивача від 24.08.2023, позивачу надавались наступні відпустки:

щорічна основна оплачувана відпустка за 2016 рік у кількості 30 діб та 3 доби святкових (з 08.04.2016 по 10.05.2016);

щорічна основна оплачувана відпустка за 2017 рік у кількості 30 діб та 1 доба святкова (з 17.05.2017 по 16.06.2017);

додаткова оплачувана відпустка як учаснику бойових дій за 2017 рік у кількості 14 діб (з 18.09.2017 по 01.10.2017);

щорічна основна оплачувана відпустка та додаткова оплачувана відпустка за 2018 рік у кількості 31 доби та 1 доба святкова (з 21.06.2018 по 22.07.2018);

додаткова оплачувана відпустка як учаснику бойових дій за 2018 рік у кількості 14 діб (з 15.10.2018 по 28.10.2018);

частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 12 діб (з 03.07.2019 по 14.07.2019);

частина щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік у кількості 21 доба (з 29.07.2019 по 18.08.2019);

додаткова оплачувана відпустка як учаснику бойових дій за 2019 рік у кількості 14 діб (з 08.11.2019 по 21.11.2019);

додаткова оплачувана відпустка як учаснику бойових дій за 2020 рік у кількості 14 діб (з 26.05.2020 по 08.06.2020);

щорічна основна оплачувана відпустка за 2020 рік у кількості 30 діб (з 15.07.2020 по 13.08.2020);

додаткова оплачувана відпустка за 2020 рік у кількості 5 діб (з 14.07.2021 по 18.07.2021);

щорічна основна оплачувана відпустка та додаткова оплачувана відпустка за 2021 рік у кількості 35 діб (з 19.07.2021 по 22.08.2021), продовження додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю на 3 доби (з 07.09.2021 по 09.09.2021);

додаткова оплачувана відпустка як учаснику бойових дій за 2021 рік у кількості 14 діб (з 13.10.2021 по 26.10.2021);

частина щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 5 діб (08.09.2022 по 12.09.2022);

додаткова оплачувана відпустка як учаснику бойових дій за 2022 рік у кількості 14 діб (з 10.10.2022 по 23.10.2022);

додаткова оплачувана відпустка як учаснику бойових дій за 2023 рік у кількості 14 діб (з 15.04.2023 по 28.04.2023) (а.с.17-18).

Також у листі від 09.10.2023 № 4401/05/3-23 «Про надсилання документів» відповідач зауважив, що позивачу при звільненні 28.07.2023 була виплачена грошова компенсація за 18 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік (а.с.18).

02.11.2023 позивач з метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити нарахування йому грошової компенсації за невикористану частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік та щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік у загальній кількості 30 діб.

Станом на дату звернення позивача до суду з даною позовною заявою, як він стверджує, відповідач жодним чином не відреагував на його звернення.

Оцінюючи факт допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за 25 (двадцять п`ять) діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 (п`ять) діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР установлюються такі види щорічних відпусток: основна відпустка (ст. 6 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР), додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

За приписами ч. 1 ст. 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Зміст ч. 1 ст. 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР кореспондується з ч. 1 ст. 83 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України), відповідно до якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Слід зазначити, що правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 59 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 60 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

За приписами ч. 1 ст. 92 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII поліцейським надаються щорічні оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

У ч.ч. 1-4 ст. 93 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII законодавець передбачив, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до положень ч.ч.8-11 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (ч.ч.1-2 ст. 94 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII).

Варто зауважити, що критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, унормовані Порядком та Умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» (далі Порядок № 260).

Пунктом 3 Розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За змістом абз.7-8 п. 8 Розділу ІІІ Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Із наведених вище положень законодавства у відповідній сфері правовідносин вбачається, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, працівнику надано право використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників КЗпП України.

Отже, можна виснувати про те, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, згідно з положеннями ч. 1 ст. 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР та ч. 1 ст. 83 КЗпП України, оскільки відсутнє правове регулювання виплати компенсації за всі використані ними дні відпустки за попередні роки у спеціальних нормативно-правових актах, а саме в Законі України від 02.07.2015 № 580-VIII та Порядку № 260.

Відповідний правовий підхід узгоджується з правозастосовною практикою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах від 19.01.2021 по справі № 160/10875/19 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 94237142), від 23.09.2021 по справі № 520/12296/2020 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 99836133), від 30.11.2022 по справі № 640/85/20 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 107631605), від 20.07.2023 по справі № 200/18480/21 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 112325619).

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом встановлено, що позивач у період з 07.11.2015 по 28.07.2023 проходив службу в поліції (а.с.11-13). Наказом відповідача від 27.07.2023 № 341 о/с «По особовому складу» позивача було звільнено зі служби в поліції згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII (за власним бажанням) (а.с.16). При цьому, згідно з листом відповідача від 09.10.2023 № 4401/05/3-23 «Про надсилання документів», складеним у порядку надання відповіді на адвокатський запит представника позивача від 24.08.2023, позивач у 2022 році використав частину щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 5 діб та додаткову оплачувану відпустку як учасник бойових дій у кількості 14 діб, у 2023 році додаткову оплачувану відпустку як учасник бойових дій у кількості 14 діб (а.с.17-18). При звільненні позивача зі служби в поліції відповідач виплатив йому грошову компенсацію за 18 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за 2023 рік (а.с.16, 18). При цьому, грошова компенсація за 25 (двадцять п`ять) діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 (п`ять) діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік відповідачем на користь позивача не була здійснена.

У контексті оцінки спірних правовідносин суд виходить із того, що позивач, як поліцейський, мав гарантоване право як на чергову відпустку за 2023 календарний рік, так і на відпустки (основні та додаткові), що не були використані ним у 2022 році. Зазначене, у свою чергу, виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними у році звільнення позивача зі служби в поліції та не можуть бути залишені без розрахунку, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач повинен був при звільненні позивача зі служби в поліції нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за залишок невикористаної у 2022 році відпустки (25 діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки та 5 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки), однак безпідставно не здійснив цього. Таку бездіяльність відповідача суд оцінює як протиправну.

Стосовно посилання відповідача на чинність Наказу відповідача від 27.07.2023 № 341 о/с «По особовому складу», на підставі якого фінансовим відділом проводилась виплата позивачу коштів при його звільненні зі служби в поліції, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Підставою для звернення позивача з даним позовом до суду та передумовою виникнення спірних правовідносин фактично і стала відсутність в Наказі відповідача від 27.07.2023 № 341 о/с «По особовому складу» застереження про виплату позивачу грошової компенсації за невикористану відпустку за 2022 рік. Така відсутність, як встановлено судом, обумовлена позицією відповідача, суть якої зводиться до відсутності у позивача права на грошову компенсацію за невикористанні дні основної та додаткової відпусток. У свою чергу, в межах цієї справи суд оцінив таку позицію відповідача як помилкову та нормативно необґрунтовану.

Крім того, суд зауважує, що відповідач був наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу про звільнення, однак не вчинив жодних дій, спрямованих на їх реалізацію.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за 25 діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, на переконання суду, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оцінюючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 25 діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби, суд виходить із такого.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду

Отже, суд, із урахуванням обставин, встановлених під час надання правової оцінки бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за 25 діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 25 діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 25 діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби, на переконання суду, є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем, на переконання суду, обґрунтовано факт допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не нарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за 25 діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, а також вмотивовано наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за 25 діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби.

У свою чергу, відповідач не надав належних та достатніх доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги.

Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», підстави для вирішення питання щодо розподілу суми судового збору відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 10, 14, 90, 241 246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області (, 69057, м. Запоріжжя, вул. Олександра Матросова, буд. 29) про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за 25 (двадцять п`ять) діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 (п`ять) діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 25 (двадцять п`ять) діб невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік та за 5 (п`ять) діб невикористаної щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2022 календарний рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення зі служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 19 лютого 2024 року.

Суддя О.В. Прудивус