Справа № 520/35724/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 р. Справа № 520/35724/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/35724/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов"язання виплатити грошове забезпечення стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 17.08.2022р. №105 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, направлення матеріалів службового розслідування до ТУ ДБР у місті Полтава та начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку, призупинення належних виплат з серпня 2022 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.09.2022р. №95-РС щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та призупинення військової служби;

- поновити ОСОБА_1 на військовій службі на посаді водія відділення снайперів роти вогневої підтримки Військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати виплатити Військову частину НОМЕР_1 невиплачене грошове забезпечення (в тому числі основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану») ОСОБА_1 ;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 позов було залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків шляхом подання: 1) юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини; 2) належно оформлених примірників позову із викладенням вимог, які підлягають розгляду і вирішенню по суті у порядку адміністративного судочинства; 3) копій оскаржених рішень суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2023 у справі №520/35724/23 - визнано невиконаними. Позов - повернуто.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 і направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції законодавства, а саме: Кодексу адміністративного судочинства України, та на невідповідність висновкам суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З позовної заяви вбачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 105 від 17.08.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративно відповідальності та направлено матеріали службового розслідування на адреси ТУ ДБР у м. Полтава та начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку, а також призупинено належні виплати військовослужбовцям з серпня 2022 року.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 95-РС від 08.09.2022 та згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, позивача звільнено з займаної посади та з 06.09.2022 призупинено військову службу (підстава витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.09.2022 № 0000067).

У зв`язку з тим, що вищевказаним наказом ОСОБА_1 звільнено з займаної посади та з 06.09.2022 призупинено військову службу, позивач звернувся до суду з позовом.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не усунуті недоліки позовної заяви, про які вказано в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 12.12.2023 року в повному обсязі, а саме на надано до суду оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.09.2022 р. №95-РС щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади та призупинення військової служби усупереч ч. 7 ст.161 КАС України, що є самостійною підставою для повернення позову, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому в разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Право на звернення до суду не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975 р., Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Виходячи з принципу змагальності в адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно із ч. 7 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Судовим розглядом встановлено, що на виконання ухвали від 12.12.2023 про залишення позову без руху, в обґрунтування заяви від 22.12.2023 про поновлення строку звернення до суду представник позивача зазначив, що позивач відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований з 17.03.2022 р. та проходить військову службу. Також зазначив, що в цій справі слід застосовувати тримісячний строк позовної давності та початок цього строку слід обраховувати з того моменту, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та у нього виникла необхідність звернутися до суду. Таким моментом є отриманням позивачем відповіді військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2023 р. №1/28/2067, в якій викладені у позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження, однак сам відповідач для поновлення прав позивача рекомендував звернутися до суду щодо вирішення питання про поновлення на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Судова колегія звертає увагу, що заяву від 22.12.2023 та додані до неї матеріали позову, усупереч ч. 7 ст. 161 КАС України не містять копії оскарженого індивідуального акту суб`єкта владних повноважень та на виконання ухвали суду від 12.12.2023 заявником копії даного наказу до суду першої інстанції не було подано, клопотання про витребування акту суб`єкта владних повноважень позивачем не подавались.

Таким чином, вказаний в ухвалі від 12.12.2023 про залишення позову без руху недолік в оформленні позову (відсутність копії оспорюваного індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, відсутність клопотання про витребування оспорюваного індивідуального акта суб`єкта владних повноважень) залишився не усунутим (не виправленим), а тому наявні підстави для повернення позову у супереч недотримання вимог ч. 7 ст. 161 КАС України.

Доводи апеляційної скарги із посилання апелянтам на висновки Верховного Суду України у справі №500/1912/22 у постанові від 29 вересня 2022 року, колегія суддів вважає необґрунтованими зважаючи на наступне.

Питання щодо поновлення строку звернення до суду у випадку його пропуску з причин пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема у постановах від 04.04.2023 у справі № 140/1487/22, від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18, від 23.12.2022 у справі № 760/5369/19, від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22, від 02.06.2022 у справі у №757/30991/18-а.

Так, у вищевказаних постановах Верховний Суд зауважив, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

За усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною.

Проте апелянтом не наведено доводів та доказів, яким саме чином введення воєнного стану вплинуло на його обов`язок своєчасно подати апеляційну скаргу.

Факт введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року є загальновідомим, проте, сам по собі не є підставою для поновлення пропущеного строку, встановленого законом для вчинення процесуальної дії.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20.11.2023 у справі №120/18501/21-а та від 16.11.2023 у справі №160/19361/22.

Саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не можуть бути поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги без зазначення конкретних обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду з апеляційною скаргою, та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на подання апеляційної скарги. Окрім загальних фраз та посилання на введений воєнний стан, апелянт жодним чином не обґрунтував та не надав жодних доказів на підтвердження того, яким саме чином введення воєнного стану перешкодило апелянту звернутись до суду у встановлений КАС України строк.

Вищенаведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22.

Також, в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, на яку покликається представник позивача у своїй заяві та апеляційній скарзі, як підставу для поновлення строку в даній справі та відповідно скасування спірної ухвали. У вказаній справі №500/1912/22 позивач є учасником бойових дій та відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований у першу хвилю (оперативні резервісти, колишні військовослужбовці та ветерани АТО та ООС), а тому суд зробив висновок, що вказані обставини можуть свідчити про пропуск ним строку звернення до суду за захистом його прав з поважних причин.

У даному конкретному випадку заявник припинив проходити службу на штатній військовій посаді у Військовій частині НОМЕР_1 - 06.09.2022р.

Оскаржений наказ датований 08.09.2022р.

Про існування цього наказу заявник достеменно довідався з листа начальника штабу-заступника командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 20.10.2022.

Національний закон України не передбачає правових підстав та механізмів для досудового порядку вирішення спорів про звільнення з військової служби та з приводу грошового забезпечення військовослужбовців.

До матеріалів справи заявником не подано жодних рапортів за командою на дії та рішення командира Військової частини НОМЕР_1 з приводу проходження військової служби та з приводу виплати грошового забезпечення.

Таким чином, в даному випадку висновки Верховного Суду України у справі №500/1912/22 у постанові від 29 вересня 2022 року, є нерелевантими в даному випадку, оскільки апелянтом не обґрунтовано, яким чином введення воєнного стану вплинуло на неможливість подати заяву у визначений законом строк, а також у матеріалах справи відсутні докази наявності у заявника статусу учасника бойових дій та доказів участі заявника у бойових діях під час проходження ним служби з 20.10.2022.

Стосовно доводів апелянта про обізнаність спірного наказу про звільнення позивача з посади та призупинення військової служби і початком перебігу строку звернення до суду саме з 10.11.2023 з посиланням на листа - відповідь Військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2023р. №1/28/2067, колегія суддів вважає не обґрунтованими, з огляду на те, що згаданий лист не може бути кваліфікований у якості початку перебігу строку на звернення до суду, оскільки засвідчує подію початку здійснення заявником захисту владного права (інтересу), а не подію первісної обізнаності з фактом порушення власного права (інтересу) про яке позивачу стало відомо з листа начальника штабу-заступника командувача Сил територіальної оборони Збройних Сил України від 20.10.2022.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем строк звернення до суду пропущений навіть більше одного року.

Тобто, звертаючись до суду, позивач не надав доказів неможливості подати адміністративний позов, у визначений Кодексом адміністративного судочинства України строк, а також, як встановлено раніше недолік в оформленні позову залишився не усунутим (не виправленим), що свідчить про наявність підстав для повернення позову і у супереч недотримання вимог ч. 7 ст. 161 КАС України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування судового рішення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в заяві аргументи заявника, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому підстав для скасування судового рішення суд апеляційної інстанції не вбачає.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 по справі №520/35724/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.В. Присяжнюк Л.В. Любчич