Справа № 280/2672/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 280/2672/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року (суддя Татаринов Д.В., повне судове рішення складено 11 вересня 2023 року) в справі № 280/2672/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення від 03 квітня 2023 року №35 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зобов`язання зарахувати до його пільгового стажу із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 періоди його роботи з 28 січня 1991 року по 31 грудня 1997 року, а також до стажу, що дає право на призначення пенсії за списком №1, період строкової служби з 06 грудня 1988 року по 23 листопада 1990 року, у зв`язку із чим призначити та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27 березня 2023 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року позов задоволено, визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03 квітня 2023 року №35 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до його пільгового стажу із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 періоди його роботи з 28 січня 1991 року по 31 грудня 1997 року, а також до стажу, що дає право на призначення пенсії за списком №1, період строкової служби з 06 грудня 1988 року по 23 листопада 1990 року, у зв`язку із чим призначити та виплатити йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно із пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27 березня 2023 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Звертає увагу, що оскільки у позивача відсутній відповідний пільговий стаж, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то позивачу обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії.

До пільгового стажу не зараховано періоди згідно з довідкою № 663 від 28 жовтня 2021 року, виданої державним унітарним підприємством Донецької народної республіки «Стирол», оскільки підприємство знаходиться на непідконтрольній Україні території, довідка завірена печаткою незаконного формування, тобто є недійсною.

Позовні вимоги щодо зобов`язання призначити пенсію безпідставно задоволені судом першої інстанції, адже питання визначення стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями Пенсійного фонду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 від 18 квітня 2022 року.

27 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підтвердження факту наявності необхідного страхового та пільгового стажу відповідачу разом із заявою надано трудову книжку серії НОМЕР_2 від 18 липня 1988 року; наказ про проведення атестації робочих місць від 04 квітня 1995 року № 395-к, від 25 листопада 1997 року № 2380; довідку Мінпромторгу ДНР ГУП ДНР «Стирол» (російською мовою) від 28 жовтня 2021 року №663, яка містить інформацію щодо перебування позивача у період з 19 липня 1988 року 30 листопада 1988 року, з 28 січня 1991 року по 31 серпня 1991 року, з 01 вересня 1991 року по 30 березня 1994 року, з 01 квітня 1994 року по 30 вересня 1994 року, а також з 01 жовтня 1994 року по 31 грудня 1997 року на посадах, які передбачені Списками №№ 1, 2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», а також постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 03 квітня 2023 року №35 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви.

У рішенні зазначено, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. Вік позивача 53 роки 0 місяців 13 днів. Страховий стаж позивача станом на дату звернення із заявою становить 36 років 04 місяці 24 дні, пільговий стаж відсутній.

В той же час, до пільгового стажу не зараховано довідку № 125-316 від 18 серпня 2021 року, оскільки надані накази щодо атестацій робочих місць завірені неналежним чином.

Тобто, фактично підставою для відмови в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 є відсутність необхідного пільгового стажу.

Застосувавши загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку, що документи, надані позивачем до заяви про призначення пенсії, а саме довідки, видані підприємствами, які знаходяться на тимчасово окупованих територіях, мають бути враховані органами Пенсійного фонду України при розгляді питання щодо призначення пенсії, тому вважав доведеним наявність підстав для зарахування спірних періодів на пільгового стажу.

Також суд першої інстанції вважав, що оскільки призову позивача на військову службу передувала робота, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а після закінчення проходження позивачем військової служби з 28 січня 1991 року позивач працював на Горлівському продовольчому об`єднанні «Стирол» ім. Орджонікідзе, цех № 1, оператором ДПУ в хімічному виробництві 4-го розряду, тобто на роботі, що також дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд першої інстанції дійшов висновку щодо зарахування до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоду проходження строкової військової служби позивача з 06 грудня 1988 року по 23 листопада 1990 року.

Врахувавши, що станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 позивачу виповнилось 53 роки 0 місяців 13 днів, страховий стаж позивача станом на дату звернення із вищезазначеною заявою становить 36 років 4 місяці 24 дні, а також висновки про необхідність зарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 28 січня 1991 року по 31 грудня 1997 року, а також періоду строкової служби з 06 грудня 1988 року по 23 листопада 1990 року, тобто пільговий стаж позивача за списком № 1 становить більше семи років, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскарженого позивачем рішення та наявності підстав для зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 від 18 квітня 2022 року.

27 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 03 квітня 2023 року №35 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні вищезазначеної заяви.

У рішенні зазначено, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. Вік позивача 53 роки 0 місяців 13 днів. Страховий стаж позивача станом на дату звернення із заявою становить 36 років 04 місяці 24 дні, пільговий стаж відсутній.

До пільгового стажу не зараховано довідку № 125-316 від 18 серпня 2021 року, оскільки надані накази щодо атестацій робочих місць завірені неналежним чином.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 містить записи, в тому числі, про роботу позивача у Горлівському продовольчому об`єднанні «Стирол» (після зміни найменування - ВАТ «Концерн Стирол»):

- 19 липня 1988 року прийнятий до Горлівського продовольчого об`єднання «Стирол» ім. Орджонікідзе в цех карбоніда електрослюсарем по ремонту приладів електротехнічного контролю і автоматики теплових процесів першого розряду (запис №2);

- 30 листопада 1988 року звільнений у зв`язку із призовом до Радянськї Армії (запис № 3);

- 28 січня 1991 року прийнятий до Горлівського продовольчого об`єднання «Стирол» ім. Орджонікідзе в цех № 1 оператором ДПУ в хімічному виробництві 4-го розряду (запис № 5);

- 01 вересня 1991 року цех перетворено на завод з виробництва аміаку № 1 (запис № 6);

- 31 березня 1994 року позивач звільнений з Горлівського продовольчого об`єднання «Стирол» ім. Орджонікідзе за статтею 36 КЗпП України, по переводу на завод по виробництву аміаку № 1 (запис № 7);

- 01 квітня 1994 року прийнятий на ВАТ «Концерн Стирол» м. Горлівка по переводу на завод по виробництву аміаку № 1 оператором ДПУ в хімічному виробництві (запис № 8);

- 30 вересня 1994 року звільнений за статтею 36 КЗпП України по переводу на а/т «Концерн Стирол» (запис № 9);

- 01 жовтня 1994 року прийнятий до ВАТ «Концерн Стирол» на завод по виробництву аміаку № 1 оператором ДПУ в хімічному виробництві по переводу (запис № 10);

- 10 грудня 1998 року позивач переведений оператором ДПУ в хімічному виробництві (старшим) заводу № 1 (запис № 11).

Зазначені записи завірені печатками підприємств та підписами відповідальних осіб, а також внесені відомості про документи, на підставі яких зроблені відповідні записи.

Наказом про проведення атестації робочих місць від 04 квітня 1995 року та № 395-к, від 25 листопада 1997 року № 2380 підтверджено атестацію робочих місць ВАТ «Концерн «Стирол»

Довідкою державного унітарного підприємства «Стирол» від 28 жовтня 2021 року №663 підтверджено роботу позивача у період з 19 липня 1988 року 30 листопада 1988 року, з 28 січня 1991 року по 31 серпня 1991 року, з 01 вересня 1991 року по 30 березня 1994 року, з 01 квітня 1994 року по 30 вересня 1994 року, а також з 01 жовтня 1994 року по 31 грудня 1997 року на посадах, які передбачені Списками №№ 1, 2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», а також постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Фактично підставою для відмови в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 є відсутність необхідного пільгового стажу.

Спірним в цій справі є питання правомірності відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність достатнього пільгового стажу, а також документального підтвердження страхового та пільгового стажу.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Приписами статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637, (далі - Порядок №637) встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Записами у трудовій книжці позивача підтверджено, що в період з 28 січня 1991 року по 31 грудня 1997 року ОСОБА_1 працював у ВАТ «Концерн «Стирол» оператором ДПУ в хімічному виробництві.

Вказана посада відноситься до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які діяли на час роботи позивача.

В спірному випадку для підтвердження стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, позивачем надано органу Пенсійного фонду довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, державного унітарного підприємства «Стирол» від 28 жовтня 2021 року №663, відповідно до якої позивач повний працював, зокрема, оператором ДПУ у хімічному виробництві з виробництва аміаку з 28 січня 1991 року по 31 серпня 1991 року, з 01 вересня 1991 року по 30 березня 1994 року, з 01 квітня 1994 року по 30 вересня 1994 року, з 01 жовтня 1994 року по 31 грудня 1997 року; професія передбачена списком № 1, розділ 8 1080А010 «Хімічне виробництво», затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 15 січня 1991 року № 10, списком № 1, розділ VIII, п. 1, позиція 1080А010 «Хімічне виробництво», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162; стаж за списком № 1 складає 06 років 11 місяців 04 дні. Підстава видачі особова картка форми Т-2; згідно з атестацією робочих місць наказ № 395-к від 04 квітня 1995 року, наказ № 2380 від 26 листопада 1997 року (а.с. 12 зв.-13).

Крім того, разом із довідкою надано копію наказу про атестацію робочого місця.

У вказаній довідці містяться всі необхідні відомості, визначені Порядком №637, зокрема, періоди роботи, професія; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, номер списку, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначені довідки.

Форма довідки повністю відповідає формі, затвердженій Додатком №5 до Порядку № 637.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок 383), який регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Єдиною підставою для неврахування органами Пенсійного фонду періоду роботу в ВАТ «Концерн «Стирол» при визначенні права позивача на пенсію на пільгових умовах стажу є те, що такий стаж підтверджується довідками, виданими підприємствами, розташованими на тимчасово окупованій території України.

Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII), який також встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

За змістом частини другої статті 4 Закону № 1207-VII правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 18 Закону № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Приписами частини другої статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною третьою статті 9 Закону № 1207-VII визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Верховним Судом в постанові від 27 березня 2018 року в справі №569/15943/16-а зроблено висновок, що відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії.

Відтак, судом першої інстанції цілком обґрунтовано при вирішенні цієї справи застосовано вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, а також правові висновки з цього питання, викладені в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року в справі № 344/16404/16-а, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини, та зроблено правильний висновок, що всупереч гарантованому статтею 46 Конституції України праву громадян на соціальний захист ГУ ПФУ в Запорізькій області безпідставно не враховано довідки, видані підприємствами, що знаходяться на тимчасово окупованих територіях, при вирішенні питання про право позивача на пенсію на пільгових умовах.

Стосовно висновків суду першої інстанції про необхідність зарахування періоду проходження строкової військової служби до пільгового стажу за Списком №1 апелянтом не приведено будь-яких доводів в апеляційній скарзі, тому судом не надається оцінка висновкам суду першої інстанції в цій частині.

Враховуючи наведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 спірні періоди.

Доводи апелянта стосовно відсутності підстав для зарахування спірних періодів спростовані приведеними вище висновками суду.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладеній в зазначених в апеляційній скарзі постановах, суд не приймає до уваги, адже правовідносини, що були спірними в справах, що приведені апелянтом, та в цій справі не є аналогічними або подібними.

Доводи апелянта про втручання суду першої інстанції у дискрецію органу Пенсійного фонду в частині обчислення пільгового стажу роботи, призначення та виплата пенсії, а також відсутність у позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 суд також визнає необґрунтованими.

Дійсно, саме до повноважень органу Пенсійного фонду належить питання обчислення страхового стажу (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Натомість, у цій справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, зарахувати певні періоди трудової діяльності до страхового та пільгового стажу, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.

Отже, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

При цьому суд зазначає, що враховуючи правомірність висновку суду першої інстанції про необхідність зарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 28 січня 1991 року по 31 грудня 1997 року, а також періоду строкової служби з 06 грудня 1988 року по 23 листопада 1990 року, а також факт досягнення позивачем 50-річного віку, наявність страхового стажу більше 25 років та пільгового стажу більше 7 років, відсутні підстави для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

При цьому передостаннім абзацом пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 встановлено, що працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відтак, позивач у будь-якому випадку має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року в справі № 280/2672/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року в справі № 280/2672/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 21 лютого 2024 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко