Справа № 420/22646/23
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/22646/23

Перша інстанція: суддя Бутенко А.В.,

повний текст судового рішення

складено 30.10.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

30 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (; Україна, 01601, місто Київ, вул. Ак. Богомольця, буд. 10) від 08.08.2023 № 12775/42-05ЦА/02-2023 щодо у зарахування пільгової вислуги років полковнику поліції ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , вид. орган 5115 27.01.2021; ІПН НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України (; Україна, 01601, місто Київ, вул. Ак. Богомольця, буд. 10):

здійснити перерахунок та зарахувати полковнику поліції ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , вид. орган 5115 27.01.2021; ІПН НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пункту З постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та підпункту 4.1.6 пункту 4.1 розділу 4 Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально- побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 16.12.1993 року №3720-ХІІ до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди: з 18.06.2002 по 10.04.2015 (з 18.06.2002 по 19.12.2003; з 19.12.2003 по 31.03.2004; з 31.03.2004 по 08.04.2004; з 08.04.2004 по 02.06.2004; з 02.06.2004 по 21.09.2004; з 21.09.2004 по 21.01.2005; з 01.05.2005 по 19.07.2006; з 19.07.2006 по 09.10.2007; з 09.10.2007 по 29.07.2008; з 29.07.2008 по 21.06.2010; з 21.06.2010 по 26.07.2011; з 26.07.2011 по 10.04.2015) у загальній кількості 06 років 04 місяці 26 днів;

здійснити перерахунок полковнику поліції ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_1 , вид. орган 5115 27.01.2021; ІПН НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) начальнику Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформовану за періоди з 18.06.2002 по 10.04.2015 (з 18.06.2002 по 19.12.2003; з 19.12.2003 по 31.03.2004; з 31.03.2004 по 08.04.2004; з 08.04.2004 по 02.06.2004; з 02.06.2004 по 21.09.2004; з 21.09.2004 по 21.01.2005; з 01.05.2005 по 19.07.2006; з 19.07.2006 по 09.10.2007; з 09.10.2007 по 29.07.2008; з 29.07.2008 по 21.06.2010; з 21.06.2010 по 26.07.2011; з 26.07.2011 по 10.04.2015) у загальній кількості 06 років 04 місяці 26 днів та встановити надбавку за стаж служби в поліції з урахуванням періоду пільгової вислуги років.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ, податкової міліції ДФСУ та в теперішній час проходить службу в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України та має спеціальне звання - полковник поліції. станом на 27.06.2023 року вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 15 років 08 місяців 15 дні, що не є достатнім для призначення пенсії за вислугу років у відповідності до Закону № 2262. Позивач звернувся до відповідача з рапортом від 26.07.2023 щодо зарахування пільгової вислуги років до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії та до стажу служби в поліції. Листом відповідач відмовив в задоволені рапорту та роз`яснено, що в разі незгоди вказана відмова може бути оскаржена до суду.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що відповідно до частин 1 та 2 статті 59 вказаного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Статтею 60 Закону № 580-VIII чітко встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частиною 1 статті 78 Закону № 580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки. Частина 2 цієї статті встановлює, що до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово - Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР. Пунктом 3 розділу II Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженими наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (зі змінами), до вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені частиною 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію». У свою чергу, при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини другої статті 78 Закону № 580-VIII, якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції. Таким чином, враховуючи те, що статтею 78 Закону № 580-VIII встановлено вичерпний перелік видів та категорії служб, які включаються до стажу служби в поліції і пільгова вислуга років у цьому переліку відсутня, законних та правових підстав для її включення до стажу служби в поліції не має через обов`язок діяти виключно на підставі та у спосіб, визначених законодавством України. Щодо вимоги зарахування пільгової вислуги років до календарної для призначення пенсії, Департамент не заперечував про наявність пільгової вислуги у позивача, однак пільгова вислуга зараховується до вислуги років для визначення розміру пенсії лише під час звільненні зі служби в поліції при наявності календарної вислуги років. Таким чином, позовні вимоги позивача щодо здійснення перерахунку календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років є передчасними, оскільки вони спрямовані на захист ще фактично не порушених прав позивача, з огляду на відсутність обов`язкової передумови такого обрахунку стажу, передбаченої статтею 12 Закону № 2262-XII, а саме набуття права для призначення пенсії та винесення наказу про звільнення Позивача зі служби в поліції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково.

Визнано протиправною відмови Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у зарахування пільгової вислуги років полковнику поліції ОСОБА_1 до його календарної вислуги років.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснити перерахунок та зарахувати полковнику поліції ОСОБА_1 , відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та підпункту 4.1.6 пункту 4.1 розділу 4 Положення про порядок комплектування, матеріально-технічного, військового, фінансового та соціально-побутового забезпечення спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року № 3720-ХІІ до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу в пільговому обчисленні, сформовану за періоди сформовану за періоди: з 18.06.2002 по 10.04.2015 (з 18.06.2002 по 19.12.2003; з 19.12.2003 по 31.03.2004; з 31.03.2004 по 08.04.2004; з 08.04.2004 по 02.06.2004; з 02.06.2004 по 21.09.2004; з 21.09.2004 по 21.01.2005; з 01.05.2005 по 19.07.2006; з 19.07.2006 по 09.10.2007; з 09.10.2007 по 29.07.2008; з 29.07.2008 по 21.06.2010; з 21.06.2010 по 26.07.2011; з 26.07.2011 по 10.04.2015) у загальній кількості 06 років 04 місяці 26 днів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 536,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 з 02.04.2001 до 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 21.02.2022 року та по теперішній час проходить службу в Національній поліції України, має офіцерське звання «полковник поліції».

ОСОБА_1 наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 150 о/с від 01.04.2022 року по особовому складу, призначений на посаду начальника Одеського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

26.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із рапортом щодо зарахування пільгової вислуги років до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії та до стажу служби в поліції.

Листом від 08.08.2023 року Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повідомив, що згідно з пунктом «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» пенсія за вислугу років призначається: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше. При цьому, реалізація права поліцейських на обчислення пільгової вислуги років, передбаченої Порядком № 393, здійснюється при набуті права на пенсію за умов, визначених у статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 07.07.2015 №580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також стаж у державної служби (ч.2 ст.59 ЗУ №580-VIII).

Стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки (ч.1 ст.78 ЗУ №580-VIII).

Згідно із частиною 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» (№580-VIII) до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури й суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Разом з тим, згідно пп.4.1.6 п.4.1 р.4 Порядку № 393 стаж роботи працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби у вищезазначених підрозділах згідно з переліком посад, визначених Міністром внутрішніх справ України.

Пунктом 1 наказу Міністерства внутрішніх справи України від 14 листопада 2007 року № 431 Про затвердження Переліку посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби затверджено Перелік посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби.

Відповідно до зазначеного переліку до посад працівників спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ, стаж роботи яких обчислюється з розрахунку 1,5 року за кожен рік служби віднесено по Головному управлінню по боротьбі з організованою злочинністю посади, зокрема: оперуповноваженого, оперуповноваженого в особливо важливих справах, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах, заступника начальника відділу спеціальних підрозділів по боротьбі з організованою злочинністю органів внутрішніх справ.

Згідно з положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2001 року № 968-014 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 28 серпня 2001 року № 018 «Про затвердження Переліку посад начальницького складу, які несуть службу у підрозділах оперативної служби та підрозділах оперативно-технічних заходів час проходження служби на яких зараховується на пільгових умовах», час проходження служби у підрозділах оперативної служби та підрозділах оперативно-технічних заходів обчислюється з розрахунку 1 місяць служби за l,5 місяці.

Предметом спору у цьому випадку є вирішення питання, чи під «вислуга 25 календарних років» необхідно розуміти суто календарну вислугу, чи можливо враховувати вислугу у пільговому обрахунку.

Зазначене спірне питання вирішувалось Верховним Судом під час розгляду адміністративної справи № 480/4241/18.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 14.04.2021 року відступив від правових висновків, від 22.11.2018 року у справі № 161/4876/17, від 15.08.2019 року у справі № 281/459/17, від 27.03.2020 року у справі № 569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку № 393 Закону № 2262, та висловив правову позицію, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393.

В подальшому, зазначений правовий висновок був відображений у постановах Верховного Суду від 13.05.2021 року у справі № 140/1753/19, від 04.06.2021 року у справі № 755/2575/17, від 04.06.2021 року у справі № 761/8515/17, від 08.06.2021 року у справі № 360/3326/18, від 04.08.2021 року у справі № 360/3121/18, від 07.09.2021 року у справі № 761/28991/17, від 08.08.2021 року у справі № 320/4635/20, від 20.10.2021 року у справі № 200/1882/20-а, від 01.11.2021 року у справі № 620/1837/20, та інших.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України , при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст.1 3 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на врахування у вислугу років пільгову вислугу у загальній кількості 06 років 04 місяці 26 днів.

Крім цього колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з матеріалів справи, а саме з рапорту від 26.07.2023 року вбачається, що позивач просив лише здійснити перерахунок відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років із зарахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої з 18.06.2002 по 10.04.2015 (з 18.06.2002 по 19.12.2003; з 19.12.2003 по 31.03.2004; з 31.03.2004 по 08.04.2004; з 08.04.2004 по 02.06.2004; з 02.06.2004 по 21.09.2004; з 21.09.2004 по 21.01.2005; з 01.05.2005 по 19.07.2006; з 19.07.2006 по 09.10.2007; з 09.10.2007 по 29.07.2008; з 29.07.2008 по 21.06.2010; з 21.06.2010 по 26.07.2011; з 26.07.2011 по 10.04.2015) та встановити відповідно до пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» надбавку за стаж служби в поліції із урахуванням періоду пільгової вислуги років, сформованої за період з 18.06.2002 по 10.04.2015 (з 18.06.2002 по 19.12.2003; з 19.12.2003 по 31.03.2004; з 31.03.2004 по 08.04.2004; з 08.04.2004 по 02.06.2004; з 02.06.2004 по 21.09.2004; з 21.09.2004 по 21.01.2005; з 01.05.2005 по 19.07.2006; з 19.07.2006 по 09.10.2007; з 09.10.2007 по 29.07.2008; з 29.07.2008 по 21.06.2010; з 21.06.2010 по 26.07.2011; з 26.07.2011 по 10.04.2015) у загальній кількості 06 років 04 місяці 26 днів.

Колегією суддів враховується судова практика щодо розгляду справ з цього питання, в тому числі правова позиція Верховного Суду по справі №200/4951/22.

Але, колегія суддів вважає, що в даній справі, при обставинах, що склалися, колегія суддів вважає за можливо здійснити відхід від сталої практики, враховуючи, що відповідно до ст.1 протоколу 1 до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, а також практики ЄСПЛ слід зазначити наступне:

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Протоколу №1 є автономним поняттям, яке охоплює як «існуюче майно», так і активи, в тому числі позови, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має принаймні, «законне очікування». «Майно» містить права «inrem» та «inpersonam». Термін охоплює нерухоме і рухоме майно та інші майнові інтереси.

Поняття «майно» має автономне значення, яке є незалежним від офіційної класифікації у національному законодавстві і не обмежується правом власності на фізичні товари: деякі нші права та інтереси, які складають активи, також можуть розглядатися як права на майно, і таким чином, як майно для цілей цього положення. Питання, яке необхідно розглянути в кожному випадку, полягає в тому чи обставини справи, якщо їх розглядати в цілому, надавали заявникові право власності на матеріально-правові інтереси, захищені статтею 1 Протоколу № 1 (Depalle v. France [ВП], § 62; Anheuser-BuschInc. v. Portugal [Bll], § 53: Oneryildiz v. Turkey [ВП], § 124; Broniowski v. Poland [ВП], § 129; Beyeler v. Italy [ВП], § 100; atridis v. Greece [ВП], § 54; Centro Europa 7 S.R.L. and di Stefano v. Italy [ВП], § 171; Fabris v. -ranсe [ВП], §§ 49 та 51 ; Parrillo v. Italy [ВП], §211; BelaneNagy v. Hungary [ВП], § 76).

Той факт, що національне законодавство держави не визнає особливий інтерес як «право» або навіть «право власності», то це, тим не менш, не виключає можливості за певних обставин визнати такий інтерес майном у значенні статті 1 Протоколу №1 ...

Суд може враховувати національне законодавство, чинне на момент ствердужуваного втручання, якщо ніщо не вказує на те, що це законодавство суперечить предмету та меті статті 1 Протоколу № 1 (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium, § 31).

При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

З практики Європейського суду слідує таке: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко