Справа № 160/14002/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Савченка А.В.
при секретарі судового засідання Коростильові П.О.,
представника відповідача Лелеко Ю.О.
розглянувши у судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
21 червня 2023 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 15.04.2020 р. включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - березень 2018 року, з урахуванням абз. 4 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 р. №1078;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому з 01.01.2020 р. грошового забезпечення, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 р.;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ним остаточного розрахунку при звільненні до 15.04.2020 р.;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому грошової компенсацію за 3 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, вихідну допомогу при звільненні за 27 календарних років, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2020 р. (2102 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р.;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 15.04.2020 р. включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року №1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому належне грошове забезпечення з 01.01.2020 р. по 15.04.2020 р. (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 р. (2102 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р., з врахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому грошову допомогу для оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 р. (2102 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р., з врахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за 3 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, вихідну допомогу при звільненні за 27 календарних років, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2020 р. (2102 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р. з врахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати йому частини доходу за невчасно виплачене грошового забезпечення за період з 01.01.2020, виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р. по день фактично виплачених сум такої заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач, військова частина НОМЕР_1 , порушила його права, не нарахувавши та не виплативши йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.04.2020. Позивач вважає, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки не дотримався порядку проведення індексації. Зокрема, відповідач не врахував, що індекс споживчих цін за березень 2018 року перевищив поріг індексації, і не провів індексацію грошового забезпечення позивача з 1 квітня 2018 року. Позивач також вважає, що відповідач порушив вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», оскільки не застосовував при обчисленні грошового забезпечення позивача тарифні коефіцієнти, встановлені цією постановою. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення та належне грошове забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
24 липня 2023 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив, в якому відповідач зазначив, що позивач про порушене право на грошове забезпечення міг дізнатись 15 квітня 2020 року, коли був звільнений з військової служби. Отже, має місце пропущення позивачем процесуального строку без поважних причин, позовна заява має бути залишена без розгляду. З березня по жовтень 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась і не виплачувалась позивачу, оскільки величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації. Позивач не надав до позовної заяви власний розрахунок заявленої ним у позовній заяві суми індексації. Позивач не конкретизував яким чином та на яких правових підставах Відповідач мав врахувати вимоги Постанови КМУ № 704 від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». На момент спірних правовідносин з березня 2018 року по квітень 2020 року не були відомі нормативно-правові акти, які мали б зобов`язувальний характер здійснювати розрахунок грошового забезпечення на підставі Постанови КМУ № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в інший спосіб, ніж в ній було визначено. Щодо необґрунтованості нарахування та компенсації втрати частини доходу відповідач вказав, що позивач не надав відомостей попереднього досудового звернення до командування військової частини з приводу сум грошового забезпечення, які становлять предмет спору. При нарахуванні і виплаті позивачу належних сум при звільненні був відсутній спір щодо їх розміру, тому підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 117 КЗпП України відсутні, як в силу нерозповсюдження КЗпП на військовослужбовців, так і в силу відсутності спору про право.
256 липня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначає, що, відповідач не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення з 1 березня 2018 року по 15 квітня 2020 року. На думку позивача, це є порушенням Порядку № 1078, оскільки індексація є складовою частиною грошового забезпечення. Щодо перерахунку грошового забезпечення: Відповідно до постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2023 року, пункт 4 постанови КМУ від 21 лютого 2018 року № 103, яким було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, є протиправним і таким, що втратив чинність. На думку позивача, зважаючи на це, грошове забезпечення позивачу за період з 1 січня 2020 року по 15 квітня 2020 року мало бути нараховано з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року. Щодо компенсації втрати частини доходу: Відповідач нарахував позивачу компенсацію втрати частини доходу за невчасно виплаченої індексації грошового забезпечення з 1 березня 2018 року по 15 квітня 2020 року, але не враховуючи період з 1 січня 2020 року по 15 квітня 2020 року. На думку позивача, це є порушенням Порядку № 159, оскільки компенсація втрати частини доходу має компенсаторний характер і спрямована на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи.
27 липня від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів у справі. Відповідач зазначає, що надана позивачем фінансова інформація є умовною, оскільки ґрунтується на залишках електронного обліку, які залишилися у відповідача, і вимагає перевірки первинними документами; не надав розрахунків суми збільшення розміру свого грошового забезпечення у межах заявленого позову; не обґрунтував належність відповідача до розрахунку грошового забезпечення; Позивач посилається на неправильне застосування відповідачем п. 4 Постанови КМУ №704, вважаючи, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений відповідачем, мав бути вищим. Відповідач просить суд: витребувати грошовий атестат ОСОБА_1 із особової справи; витребувати у позивача розрахунки грошового забезпечення; витребувати у позивача правове обґрунтування на якій правовій підставі саме військова частина має сплачувати кожен вид грошового забезпечення; залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Міністерство юстиції України та Кабінет Міністрів України. Відповідач також вважає, що рішення суду в даній справі має бути законним та обґрунтованим, а тому пропонує розглядати справу за правилами загального позовного провадження із викликом сторін та залученням Міноборони і Кабінету Міністрів України.
11 серпня 2023 року від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив та заява про відвід судді А.В. Савченко, в якому він стверджує, що вимоги позивача про виплату індексації, перерахунку грошового забезпечення при звільненні та відшкодування втрати частини доходу є необґрунтованими. Зокрема, відповідач зазначає, що: позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх розрахунків індексації. Відповідач не мав можливості здійснювати виплату індексації за спірний період, оскільки на це не було передбачено фінансових ресурсів. Позивач не довів, що він звертався до відповідача з вимогою про перерахунок грошового забезпечення при звільненні. Позивач не має права на відшкодування втрати частини доходу, оскільки він не доводить, що вина відповідача призвела до затримки виплати індексації. Відповідач також зазначає, що суд необґрунтовано відкрив провадження у справі, оскільки позивач не довів поважність причин пропуску строку звернення до суду. Крім того, відповідач просить суд відвести суддю Савченко А.В., оскільки вважає, що його дії вказують на упереджене ставлення на користь позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 р. розгляд справи за вказаною позовною заявою вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 31.08.2023 р. о 14:00 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 р. розглянуто заяву військової частини НОМЕР_1 про відвід судді Савченко А.В., та визнано її необґрунтованою. Матеріали справи передано для визначення складу суду для вирішення питання про відвід судді.
Згідно протоколу розподілу від 15.08.2023 року справу розподілено ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 р. суддею Дєєвим М.В. було прийнято до розгляду заяву Військової частини НОМЕР_1 про відвід судді Савченка А.В., та призначено розгляд заяви на 17.08.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.08.2023 р. суддею Дєєвим М.В. у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про відвід судді Савченка А.В. відмовлено та передано справу на подальший розгляд.
Згідно протоколу судового засідання від 31.08.2023 року, було розглянуто клопотання про залучення третьої особи, клопотання про витребування доказів, клопотання про порушення строків звернення до суду, та клопотання про зупинення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 21.09.2023 року о 14:00 год.
19 вересня від відповідача надійшло клопотання про надання позивачем розрахунку та долучення письмових доказів, в якому він зазначає, що позивач не надав суду належних доказів для підтвердження своїх позовних вимог про виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 15.04.2020. Зокрема, відповідач зазначає, що позивач не надав: грошового атестату або довідки про грошові виплати, які є підставами для розрахунку грошового забезпечення; розрахунку індексації, який би підтверджував розмір індексації за спірний період;доказів того, що військова частина НОМЕР_1 не нарахувала та не виплатила індексацію позивачу. Відповідач також зазначає, що задоволення позову без надання позивачем таких доказів призведе до порушення принципу верховенства права, оскільки буде означати свавільне втручання суду в фінансово-бюджетну діяльність військової частини. Враховуючи викладене, відповідач просить суд витребувати у позивача розрахунок грошового забезпечення, який позивач вважає вірним за спірний період.
19 вересня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позов в частині п.12 та п.13, в якому він зазначив, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Основним аргументом відповідача є те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату компенсації втрати частини доходу. Відповідно до статті 5 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає. Верховний Суд у постановах від 09.06.2021 у справі №240/186/20 та від 17.11.2021 у справі №460/4188/20 вказав, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону №2050 та Порядку №159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. А тому тільки у разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку виплатити відповідну компенсацію. Тобто, позивач не виконав вимоги закону щодо обов`язкового досудового врегулювання спору, а тому його позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню. За таких обставин, військова частина НОМЕР_1 просить суд відмовити у задоволенні позову.
19 вересня від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, до якого долучив довідку військової частини НОМЕР_1 №4990 від 18.09.2023 року.
19 вересня від відповідача надійшло клопотання про залучення третіх осіб, в якому просив залучити до участі у справі Міністерство оборони України і Кабінет Міністрів України в особі Міністерства юстиції України в якості осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.
19 вересня від відповідача надійшло клопотання про повернення позовної заяви позивачу, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.
21.09.2023 року позивач надав заяву про долучення матеріалів до справи, до якої долучив копію грошового атестату від 15.04.2020 року № 350/204/8/159пс.
21 вересня 2023 згідно протоколу судового засідання було проголошено вступну та резолютивну частину ухвал:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 р. у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про витребування доказів відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 р. у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2023 р. у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про повернення позову відмовлено.
Наступне підготовче засідання призначено на 05.10.2023 року о 14:00 год.
05 жовтня від начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 надійшли пояснення, у яких вказано, що у грошовому атестату позивача зазначено, що позивачеві було виплачено грошову допомогу для оздоровлення за 2020 рік, однак відсутні докази зареєстрованого рапорту позивача, що є передумовою нарахування і виплати матеріальної допомоги. Виявлено відсутність підстав для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік. У грошовому атестату позивача також зазначено, що позивачеві було виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, компенсації за 3 (три) доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік. Кабінетом Міністрів України з 2020 року не визначалась інша сума для розрахунку посадових окладів, окладів за військовими званнями військовослужбовців, ніж 1762 грн. Визначення величини приросту індексу споживчих цін залежить від визначення місяця підвищення доходів (базового місяця) для здійснення індексації, яке є дискреційним повноваженням відповідача. Однак, позивач самостійно визначив величину приросту індексу споживчих цін (241,70%), тобто перебрав на себе повноваження відповідача. У грудні 2015 року в Збройних Силах України здійснено перегляд премій військовослужбовців, зокрема розмір премії позивача збільшився зі 125% до 600%. У цьому випадку, обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року. У лютому 2018 року величина приросту індексу споживчих цін позивача становила 24,00%. Грошовий дохід позивача з березня 2018 року збільшився на 428,77 грн. Оскільки підвищення доходу у березні 2018 року перевищує суму індексації на 5,97 грн., індексація-різниця з березня 2018 року відсутня. Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, після визначення нового базового місяця (місяця підвищення доходів) індексація грошового забезпечення повинна обраховуватися заново з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів.
05 жовтня 2023 року згідно протоколу судового засідання було проголошено вступну та резолютивну частину ухвали, в якій було відмовлено Військовій частині НОМЕР_1 у клопотанні про зупинення провадження у справі. Суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 26 жовтня 2023 року о 14:30 годині.
26 жовтня згідно протоколу судового засідання відповідачем було заявлено клопотання про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору та витребування інформації. Суд видалився до нарадчої кімнати.
Після виходу з нарадчої кімнати суддя проголосив вступну та резолютивну частину ухвали від 26.10.2023 року, в якій у задоволенні клопотань Військової частини НОМЕР_1 про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору та витребування інформації відмовлено.
У засіданні представник відповідача просив надати додатковий строк для надання пояснень, суд дане клопотання задовольнив та оголосив перерву до 14.11.2023 року о 14:00 год.
14 листопада 2023 року від відповідача надійшли пояснення, в якому він зазначає що, позивач не довів, що розмір підвищення доходу позивача у березні 2018 року дорівнює, або є меншим за суму можливої індексації, тому відсутні підстави задовольняти його позовні вимоги, викладені в п.6,8 позовних вимог. З березня 2018 року по грудень 2018 року величина розміру приросту індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації, тому сума індексації у місяці підвищення доходу (в березні 2018 року) рахувалась як 0. Позивач не звертався до Відповідача щодо нарахування йому додаткового грошового забезпечення згідно позовних вимог, до моменту звернення до суду, що є порушенням вимог ст. 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Суми, які вимагає позивач, є спірними, і не належали до виплати на момент звільнення, не оспорювались позивачем взагалі. Позивач з власної вини своєчасно не отримував дохід, який оспорюється ним в судовому порядку, на підставі ст. 5 Закону суд має відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки компенсація в розумінні вимог позову за п.12, п.13 не є частиною грошового забезпечення, Позивач мав звернутись до суду протягом місяця, тому пропустив строк, визначений ч. 5 ст. 122 КАС України для цієї частини позовних вимог. Грошова допомога для оздоровлення і матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не виплачувались позивачу у 2020 році.
В судове засідання 21.11.2023 р. всі викликані сторони з`явились.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позову частково, з огляду на таке.
Суд встановив, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2013 року №250, старшого прапорщика ОСОБА_1 призначено наказом командира Повітряного командування "Центр" - заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 16.11.13 року №40-м на посаду техніка відділення бойового управління командного пункту, з 27.11.13 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Вважати таким, що 27.11.13 року справи та посаду прийняв до виконання службових обов?язків приступив. Підстава: Припис від 25.11.2013 р. №166.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.04.2020 року №78 старшого прапорщика ОСОБА_1 , головного сержанта роти матеріального забезпечення, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від "10" квітня 2020 року №12-рс з військової служби у запас за пунктом „к" (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), відповідно до пункту 2 частини п?ятої статті 26 Закону України „Про військовий обов?язок і військову службу", відповідно до якого звільнений, з правом носіння військової форми одягу, вважати таким, що "15" квітня 2020 року справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області.
З "15" квітня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Вислуга років у Збройних Силах становить : календарна 27 років 3 місяці 15 діб.
Щорічна основна відпустка за 2020 рік використана тривалістю 8 діб, з "20 січня" по "28" січня 2020 року. Грошову допомогу на оздоровлення отримав.
Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10' Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплатити грошову компенсацію за 3 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік
Матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, не отримав.
Виплатити одноразову грошову допомогу за звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 за 27 календарних років.
Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 91% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% з урахуванням окладу за військовим званням посадового окладу та надбавки за вислугу років.
Згідно довідки-розрахунку від 21.07.2023 р. щодо нарахування індексації грошового забезпечення, виданої ОСОБА_1 , який перебував на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 2 759,00 грн. згідно ПКМУ №704 від 30.08.2017 року за період з березня 2018 р. по 15.04.2020 р., базовий місяць березень 2018 р.
Відповідно до довідки від 22.07.2023 р., виданої на виконання ухвали суду у цій справі, підписаної командиром військової частини НОМЕР_1 та помічником командира з фінансово-економічної служби начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , за період з 01.03.2018 р. по 15.04.2020 р. при нарахуванні і виплаті грошового забезпечення враховано прожитковий мінімум станом на 01.01.2018 р. 1762 грн. згідно ПКМУ від 30.08.2017 р. № 704.
Відповідно до грошового атестату від 15.04.2020 року № 350/204/8/159пс, виданий військовою частиною НОМЕР_1 , засвідчує що, старшому прапорщику ОСОБА_1 виплачено такі види грошового забезпечення:
Оклад за військовим званням 1200 грн.;
до 15 квітня 2020 року в сумі 510,00 грн.;
Посадовий оклад за 11 тарифним розрядом 3350,00 грн.;
Надбавка за вислугу років 50%;
до 15 квітня 2020 року в сумі 1092,50 грн.
Обчислена на 15 квітня 2020 року вислуга років становить 27 років 3 місяці 15 днів.
Надбавка за особливості проходження військової служби 65%;
До 15 квітня 2020 року в сумі 1524,25 грн.;
Одноразові додаткові види грошового забезпечення:
Виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік, наказ командира НОМЕР_1 від 29 січня 2020р. №19
Виплачено одноразову грошову допомогу в разі звільнення з вйськової служби в сумі 173303,13 грн.;
Виплачено індексацію грошового забезпечення до 15 квітня 2020 року включно в сумі 108,26 грн.
12. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 квітня 2020 року №78 звільнений від посади головний сержант та виключений зі списків особового складу частини з 15 квітня 2020 року.
13. Виплачено грошову компенсацію за 3 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік у сумі 1386,43грн.
Щодо позову у частині вимог про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 15.04.2020 р., з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року №1078.
Як вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2023 р. у період з березня 2018 р. по листопад 2018 р., ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувавсь індексація грошового забезпечення; у період з грудня 2018 р. по лютий 2019 р. 71,08 грн.; у період з березня 2019 р. по червень 2019 р. 134,47 грн.; з липня 2019 р. по листопад 2019 р. 206,72 грн.; з грудня 2019 р. по березень 2020 р. 216,51 грн.; з 01 по 15 квітня 2020 р. 108,26 грн.
Таким чином період з 01.03.2018 по 15.04.2020 відповідачем виплачено тільки поточну індексацію грошового забезпечення, яка склалась внаслідок перевищення порогу для проведення індексації в 103% на загальну суму 2759 грн.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Вирішуючи вказаний спір суд враховує висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21 (з урахуванням внесених ухвалою від 30.03.2023 виправлень) щодо підстав виплати та розміру так званої «фіксованої» індексації грошового забезпечення та наявності/відсутності у військової частини дискреційних повноважень у цьому питанні.
У цій справі Верховний Суд дійшов таких висновків.
З 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 передбачають обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.
Провівши системне і цільове тлумачення абзаців 3, 4 Порядку №1078, Верховний Суд дійшов висновку, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу військовій частині належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці.
Таким чином, суд зазначає, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Досліджуючи обставини наявності у позивача права на отримання індексації -різниці з 01.03.2018 по 15.04.2020, суд дійшов висновку, що правильне вирішення спірних правовідносин вимагає встановлення співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру) та суми індексації, що мала скластися в цьому місяці.
При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Верховний Суд у вищезгаданій постанові дійшов висновку, що задля правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, необхідно встановити наступне: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року».
В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.
Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
Отже, для розрахунку необхідно встановити наступні складові:
- розмір підвищення грошового забезпечення;
- прожитковий мінімум у березні 2018 року;
- сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Для встановлення обставин підвищення розміру грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру), судом досліджено картку особового рахунку позивача за 2018 рік.
Так, грошове забезпечення позивача в лютому 2018 року складає 8098,61 грн, в березні 2018 року складає 8575,49 грн.
Розмір збільшення грошового доходу позивача в березні 2018 року становить 476,88 грн.
Прожитковий мінімум у березні 2018 року складав 1762 грн, величина приросту індексу споживчих цін - 253,30% .
Сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 помножений на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100, а саме: 1762 грн. * 253,30% /100 = 4463,15 грн.
Відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078, сума належної позивачу індексації в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн. 476,88 грн.= 3 986,27 грн.
Таким чином, починаючи з березня 2018 року сума індексації з урахуванням абз. 3, 4, пункту 5 Порядку № 1078 підлягала виплаті позивачу у розмірі 3986,27 грн. до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення з військової частини, у даному випадку позивач звільнився 15.04.2020 р.
Матеріалами справи, а саме картками особового рахунку грошового забезпечення за 2018-2020 роки, підтверджується, що позивачу з березня 2018 року по листопад 2018 року індексація не виплачувалась, а з грудня 2018 року по квітень 2020 року виплачувалася лише індексація грошового забезпечення внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації.
Разом з цим, виплата вказаної індексації не виключає необхідність щомісячної виплати позивачу індексації-різниці у розмірі за період з 01.03.2018 по 15.04.2020 р. на виконання вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078.
До аналогічних висновків щодо розміру суми можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року дійшов Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 року по справі № 520/6243/22.
З урахуванням викладеного, позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у фіксованій величині на місяць за період з 01.03.2018 по 15.04.2020 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, а бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за вказаний період включно згідно з абзацами 4-6 пункту 5 Порядку № 1078, є протиправною.
Щодо позовних вимог про виплату належного грошового забезпечення з 01.01.2020 р. по 15.04.2020 р. (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення за 2020 р, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік, вихідної допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 р., суд зважає на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
За приписами частини першої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704 (далі - Постанова №704), яка набрала чинності 01.03.2018, встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
При цьому, Додатки 1 та 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704, в яких у вигляді таблиці зазначені відповідні тарифні коефіцієнти, мають примітки пояснюючого характеру. У зазначених примітках наведена, зокрема, інформація щодо арифметичної дії (множення), яка застосовується при обчисленні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням, в залежності від відповідних тарифних коефіцієнтів, та наведені правила округлення розрахунків. У цих примітках норми права не містяться.
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".
Проте, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.
Згідно з Постановою №704, в редакції Постанови №103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.
Отже, зміни до пункту 4 постанови № 704, внесені пунктом 6 постанови № 103, з 29.01.2020 року не підлягають застосуванню.
Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови №704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.
Разом з цим, слід зазначити, що з 29.01.2020 р. знову почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, в тому випадку, коли у календарному році, в якому застосовується відповідна норма зазначеного підзаконного нормативно-правового акту, 50% мінімальної заробітної плати перевищують прожитковий мінімум, тобто мінімальна заробітна плата стає розрахунковою величиною для обрахунку посадових окладів.
Проте, згідно з пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №200/3757/20-а.
Відтак, під час розв`язання колізії між нормами пункту 3 розділу ІІ Закону №1774-VІІІ та пунктом 4 Постанови №704 у редакції до внесення змін постановою КМУ від 21.02.2018 №103 перевагу належить віддати положенням закону як акту права вищої юридичної сили.
Постанова КМУ№704 є підзаконним нормативно-правовим актом. Юридична сила закону як джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Відтак, вказаний пункт 4 Постанови №704 в частині обрахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням у розмірі 50% мінімальної заробітної плати, суперечить нормам розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII та не підлягає застосуванню.

Крім того, п.п. 9, 10 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII визначено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Водночас, з 29.01.2020 року була відновлена дія такої величини обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року на відміну від попереднього правила обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням як прожитковий мінімумом для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018 року.

Таким чином, з 29.01.2020 року такі складові грошового забезпечення військовослужбовця як оклад за посадою та оклад за військовим званням зросли у зв`язку із необхідністю їх обрахування, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, тобто в цьому випадку станом на 01.01.2020 р. та на 01.01.2021 р., а не на 01.01.2018.

Станом на 01.01.2020 р. встановлений в розмірі 2102,00 грн. (стаття 7 Закону України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік»).

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що з 01.01.2020 р. грошове забезпечення позивача має обчислюватися із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020, чого відповідачем зроблено не було. Обчислення грошового забезпечення позивача із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 р. не відповідає жодному нормативно-правовому акту.

Суд не може погодитись із альтернативною точкою зору, згідно з якою не може бути застосована лише та частина норми Постанови КМУ № 704, застосування якої бажає позивач, а саме в частині врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року, але без урахування того, що розмір посадових окладів має бути не менше 50 відсотків мінімальної заробітної плати.

Суд зазначає, що такий підхід не свідчить про вибірковість застосування норм права, а навпаки є наслідком аналізу законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини та правозастосування з урахуванням правил вирішення конкуренції норм за їх ієрархією.

Такий підхід ґрунтується, зокрема, і на положеннях п. 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1774-VIII, яким визначено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Саме тому, застосовуючи пункт 4 Постанови №704 у редакції, чинній з 29.01.2020 року, необхідно враховувати ту частину норми, яка не суперечить закону, а саме щодо врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного року.

Суд погоджується з тим, що визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність, не поновлює дію попереднього акта, однак при цьому звертає увагу на таке.

Так, у спірних правовідносинах після скасування судовим рішенням змін до Постанови КМУ № 704 почала діяти попередня її редакція, а не попередній нормативний (інший) нормативно-правовий акт з цього питання (що дійсно не може мати місця).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок грошового забезпечення, визначеного шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2020 р.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу у заниженому розмірі з 01.01.2020 р. по 15.04.2020 р. всіх виплат без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, є протиправними.

З метою відновлення порушеного права позивача належить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 належне грошового забезпечення з 01.01.2020 р. по 15.04.2020 р. (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), грошової допомоги на оздоровлення за 2020 р, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік, вихідної допомоги при звільненні, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р., з врахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовної вимоги про нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 15.04.2020 р. та компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачене грошове забезпечення за період з 01.01.2020 р. по 15.04.2020 р., виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р.

Стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст. 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №240/11882/19.

Враховуючи наявність факту невиплати позивачу належних сум індексації грошового забезпечення, зокрема, з 01.03.2018 року, та належних сум грошового забезпечення за період з 01.01.2020 р. по 15.04.2020 р., суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення та належного грошового забезпечення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 року у справі №816/379/16, від 30.09.2020 року у справі № 280/676/19 та від 21.10.2021 року у справі №200/613/19-а

Щодо позовної вимоги про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 р. (2102 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р., з врахуванням раніше виплачених сум.

Як вбачається зі змісту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.04.2020 року №78 ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, не отримав. Докази звернення позивача із рапортом щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік та здійснення такої виплата у будь-якому розмірі відсутні.

Відтак, відсутній спір щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі, що враховує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік, оскільки у 2020 році така допомога не виплачувалась.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач пропустив місячний строк для звернення до суду з позовною заявою.

З приводу вказаних доводів суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 122 КАС України обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення дим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч. 2 ст. 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю, зокрема, ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством (частина третя).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ).

Положеннями ст. 1 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-111 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Отже, індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою) і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Позивач звернувся з позовом щодо перерахунку індексації та інших складових грошового забезпечення.

До того ж, на військовослужбовців поширюється дія КЗпП України, у тому числі дія вказаної статті, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості стосовно строку звернення до суду з позовом про стягнення належної військовослужбовцю суми грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 29.09.2021 р. у справі № 160/8332/20 та від 24.09.2020 р. у справі № 806/2883/17.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України у редакції до 19.07.2022 р. було визначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частин 1-2 ст. 233 КЗпП (в редакції від 19.07.2022 р.) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ч. 2).

Тобто, з 19.07.2022 р. трудовим законодавством змінено правове регулювання строку звернення з позовом до суду в справах про стягнення належних працівникові сум, зокрема й заробітної плати, а саме - встановлено тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, слід звернути увагу, що відповідно до п. 1 Глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУГО-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно п. 1 постанови КМ України № 1236 від 09.12.2020 р. Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р. на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 дію карантину через СОVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Таким чином, оскільки станом на час звернення позивача з цим позовом, а саме 21.06.2023 р. діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, строк визначений ч. 2 ст. 233 КЗпП України не пропущений.

З приводу аргументів відповідача, викладених у відзиві на позов, щодо того, що вимоги про перерахунок грошового забезпечення відповідно до Постанови КМУ № 704 є необґрунтованими з огляду на правову позицію суду апеляційної інстанції, викладену у постанові від 29.07.2022 року по справі № 160/5584/22, де у позові відмовлено, суд не може з ними погодитись, оскільки КАС України не містить норм, які б встановлювали обов`язок суду враховувати практику суду апеляційної інстанції, як обов`язкову.

З приводу доводів відповідача щодо необґрунтованості нарахування та компенсації втрати частини доходу, оскільки позивач не надав відомостей попереднього досудового звернення до командування військової частини з приводу сум грошового забезпечення, які становлять предмет спору, суд зазначає, що для цього спору є досудовий порядок врегулювання спору не є обов`язковим, а тому право на звернення за судовим захистом не може бути поставлене в залежність від того, чи зверталась особа попередньо за врегулюванням спору до подання позову.

Також суд не може погодитись із доводами відповідача про необхідність відмови у позові через зловживання правом з боку позивача, який з 2020 року не звертався з позовом. Так, реалізація права на звернення до суду, не може бути визнане його зловживанням, не залежно від того, коли подано позов, оскільки таке право гарантується нормами законодавства, зокрема, КАС України та Конституції України. До того ж, як зазначалось, станом на час звернення позивача з цим позовом, а саме 21.06.2023 р. діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, строк визначений ч. 2 ст. 233 КЗпП України не пропущений.

Також під час розгляду справи судом відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилався на додаткову телеграму Міністра оборони України за вих. № 248/1479 від 26.03.2018 р., якою зобов`язана керуватись військова частина, та якою передбачено механізм компенсації військовослужбовцям гарантій підвищення грошового доходу.

Проте, суд не може визнати обґрунтованими такі посилання, оскільки телеграма Міністра оборони України за вих. № 248/1479 від 26.03.2018 р. не є нормативно-правовим актом.

Так, частина 3 статті 117 Конституції України передбачає, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, які виступають суб`єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. № 493 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади".

Пунктом 1 зазначеного Указу установлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Спеціальний порядок державної реєстрації нормативно-правових актів установлено Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.92 (далі - Положення).

Критерієм чинності таких актів та їх застосування є державна реєстрація нормативно-правових актів у Міністерстві юстиції України та занесення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів, який запроваджений згідно з Указом Президента України від 27.06.1996 р. № 468. Державна реєстрація полягає у тому, що такі нормативно-правові акти проходять правову експертизу на відповідність Конституції України, законам України та іншим актам законодавства.

Проте, телеграма Міністра оборони України за вих. № 248/1479 від 26.03.2018 р. не є нормативно правовим актом, тому не може бути джерелом права.

Крім того, під час розгляду судом цієї справи відповідач також зазначав, що строк звернення до суду з вимогою зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 15.04.2020 р. передбачений статтею 5 статті 122 КАС України і він становить місяць і позивач пропустив цей строк.

З цього приводу суд зазначає, що оскільки на час подання позову індексація-різниця за період з 01.03.2018 р. по 15.04.2020 р. не виплачена, відтак перебіг строку звернення з позовом щодо несвоєчасної її виплати не розпочався, а тому і не був пропущений.

Беручи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 15.04.2020 р., з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року №1078.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 15.04.2020 р., з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2018 року №1078.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 належного грошового забезпечення з 01.01.2020 р. по 15.04.2020 р. (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р., з врахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 належне грошове забезпечення з 01.01.2020 р. по 15.04.2020 р. (щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення), з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р., з врахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р., з врахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р., з врахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік, вихідної допомоги при звільненні, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2020 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р. з врахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік, вихідну допомогу при звільненні, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2020 р. на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 704 від 30.08.2017 р., з врахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 р. по 15.04.2020 р.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за невчасно виплачене грошове забезпечення за період з 01.01.2020 р. по 15.04.2020 р., виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 р.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 16.02.2024 року.

Суддя А.В. Савченко