Справа № 160/10346/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/10346/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпро апеляційну скаргу Львівської митниці

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року (суддя Конєва С.О.) по справі №160/10346/23 за позовом Приватного підприємства «Харків-Полімер» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасувати рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ПП «Харків-Полімер» звернулося до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів відповідача №UA209000/2022/100011/2 від 14.11.2022р.

Підставами позову визначено те, що надані для митного оформлення документи були достатніми для застосування основного методу визначення митної вартості, а також дозволяли обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом. Митниця, без достатніх для цього підстав, при коригуванні митної вартості товару, застосувала другорядний метод визначення митної вартості товару.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року позов задоволено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач під час розгляду справи не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач в декларації митної вартості зазначив не всі складові числового значення митної вартості, неправильно здійснив розрахунок, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості, або що надані митному органу документи містили розбіжності, ознаки підробки або не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості задекларованих товарів. З цих підстав, суд першої інстанції вказав на те, що митний орган безпідставно визначив митну вартість за іншим методом та прийняв рішення про коригування митної вартості товару.

Також судом вирішено питання щодо розподілу понесених позивачем судових витрат у зв`язку з розглядом цієї справи та вирішено, зокрема, стягнути з відповідача на користь позивача витрати та професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просила скасувати рішення суду та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем до митного оформлення надано документи на підставі яких неможливо достовірно стверджувати про правильність визначення митної вартості товару, Митниця не мала достатніх підстав для здійснення митного оформлення товару за митною вартістю заявленою позивачем. У зв`язку із неможливістю застосування основного методу

визначення митної вартості товарів посадовою особою Митниці було послідовно застосовано другорядний метод визначення митної вартості товару, що і стало підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не врахував наявність розбіжностей в документах, наданих на підтвердження митної вартості, а також те, що надані позивачем документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Вказуючи на те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, відповідач, з посиланням на обставини, які встановлені під час митного контролю та яким, на його думку, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки, зазначає про правомірність оскарженого у межах цієї справи рішення митного органу. Крім цього, відповідач висловлює свою незгоду з рішенням суду, в частині стягнення витрат на правничу допомогу. За позицією відповідача, вимоги позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було доведено обсягу наданих послуг та їх вартості, а сама справа є незначної складності та не потребує особливих адвокатських знань та вмінь, внаслідок чого розмір таких витрат, на думку відповідача, є завищеним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що Приватне підприємство "ХАРКІВ-ПОЛІМЕР" зареєстроване як юридична особа за адресою: 51909, Дніпропетровська обл., місто Кам`янське, пр. Перемоги, будинок 57, офіс 1-2, що підтверджується копією Виписки з ЄДРПОУ, наявною у справі (а.с.54).

10.09.2021р. між ПП Харків-Полімер (як покупцем) та ТОВ Ніка (республіка Грузія) (як продпвцем) було укладено контракт №21/09, за п.1.1 якого продавець зобов`язується в порядку та строки, встановлені в даному контракті, передати у власність покупцю поліетилен, поліпропілен, ПВХ, у відповідній кількості, відповідної якості та по ціні вказаній у додатках до даного контракту, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених в даному контракті (а.с.19-20).

Згідно з п. 1.2. Контракту умови поставки та оплати товару зазначаються в додатках.

Пунктом 1.4 Контракту визначено, що ціни на товар визначаються відповідно до умов поставки, які вказані в додатках до Контракту, згідно Інкотермс 2010 враховуючи вартість тари, пакування та маркування (а.с.19-20).

До вказаного договору сторонами було погоджено Специфікацію поставки №11 від 04.11.2022, згідно з якою було узгоджено поставку поліетилену високої густини в гранулах марки BL 6200 вагою 66 тон на загальну суму 81180,00 дол. США, умови поставки: FCA Рига, Латвія; оплата товару: 100% протягом 5 робочих днів від дати виставлення рахунку; строк відвантаження: листопад 2022 року (а.с.22,115).

Окрім того, 02.07.2018р. між ПП Харків-Полімер як замовником та ТОВ Інтер Лайн Сервіс як експедитором було укладено договір №3 транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом, згідно п.1.1 якого експедитор зобов`язується від свого імені, в інтересах і за рахунок замовника здійснювати організацію доставки вантажів в міжнародних сполученнях і/або по Україні, залучаючи до здійснення перевезень третю сторону на підставі договору, укладеного між експедитором та третьою стороною - перевізником (а.с.33-35,111-113).

На підставі вищенаведеного контракту №21/09 від 10.09.2021 року та специфікації №11 від 04.11.2022р., 13.11.2022р. на адресу позивача від вказаного вище постачальника надійшов товар, а саме: 1.Полімери етилену в первинних формах: - Поліетилен марки HDPE grade BL6200, високої густини (0,960 г/см3), в гранулах розміром 2-3 мм, колір прозорий (без додавання барвників та пігментів), показник текучості розплаву (ПТР) 0,38 грам/10хв при навантаженні 2,16кгс. Кількість - 22000 кг., що підтверджується змістом копії відповідної митної декларації (а.с.118).

Вказаний товар заявлений до митного оформлення. Для підтвердження заявленої митної вартості товару разом з митною декларацією (МД) позивачем подані документи, які зазначені у графі 44 МД. Митна вартість поставленого товару визначена за ціною договору (основний метод).

З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням п.3 ст. 53 МКУ, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (а.с.105).

14.11.2022р. декларант повідомив митницю про те, що не буде надавати додаткові документи і просив завершити митне оформлення МД №22UA23U2 від 13.11.2022р. (а.с.106).

За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації та додатково наданих на повідомлення митного органу, Митницею було встановлено наступне: 1) наданий до митного контролю платіжний документ від 08.11.2022 №б/н у гр. 70 (авансовий платіж) містить посилання на контракт №21/09 від 10.09.2021 та посилання на специфікацію №11 від 04.11.2022 до контракту, разом з тим до митного оформлення декларантом надано проформу інвойс № 140/11 від 04.11.2022, у якій посилання йде на специфікацію до контракту №11 від 03.11.2022, яка до митного оформлення декларантом не надавалася; 2) згідно наданої до митного контролю специфікації від 04.11.2022 №11 оплата товару має бути здійснена протягом 5-х робочих днів з моменту та на підставі виставлення відповідного рахунку, при цьому, наданий до митного контролю банківський платіжний документ, що стосується товару №140/11-2 від 08.11.2022 не містить посилання на рахунок фактуру відповідно до якого здійснювалась така оплата, тому ідентифікувати цей документ з даною поставкою товару неможливо. Крім того, згідно п.4.4. вищезазначеного контракту №21/09 від 10.09.2022 всі банківські комісії сплачує Покупець. Також, у вищезазначеному платіжному документі в гр.71А зазначені умови OUR, що означає, що обов`язок щодо сплати комісійних платежів покладається на Покупця. Проте серед наданих до митного контролю документів відсутні дані щодо вартості таких комісійних надбавок. Це свідчить про не включення до митної вартості всіх складових; 3) товар постачається на комерційних умовах ОСОБА_1 (Литва) на виконання вимог контракту № 21/09 від 10.09.2021. Рахунок-фактура № 12/11 від 09.11.2022 на здійснення транспортних послуг надано на весь маршрут слідування (Рига-Львів). Декларантом надано транспортно-експедиційний договір від 02.07.2018 №3 укладений між ПП "ХАРКІВ-ПОЛІМЕР" та ТОВ Інтер-Лайн Сервіс, проте, згідно наданої до митного контролю міжнародної накладної CMR від 09.11.2022 № LV-3774548 перевізником є PE PAVLO CHMUNEVYCH., проте договір з таким постачальником послуг серед наданих договорів відсутній. Згідно довідки про транспортні витрати наданої ТОВ Інтер-Лайн Сервіс визначено що загальні транспортні витрати від м. Рига Латвійська республіка до м. Львів (1026 км.) складають 90000 грн., транспортні витрати від м. Рига до п/п Рава-Руська (965 км.) складають 47500 гр. а від п/п Рава-Руська до Львова (60 км.) складають 42500 грн., що викликає сумніви щодо достовірності розподілу витрат, крім того, декларантом не підтверджено документально розрахунок вартості переміщення товарів із м.Рига (LT) до митного кордону України, що підтверджується копією оспорюваного рішення про коригування митної вартості товарів, наявною у справі (а.с.13-14,116).

Враховуючи виявлені недоліки за результатами розгляду поданих декларантом документів, Митницею було прийнято оспорюване рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2022/100011/2 від 14.11.2022р., за яким митна вартість ввезених товарів була визначена за методм 2 ґ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувало Рішення про коригування митної вартості Дніпровської митниці №UA110130/2022/000184/1 від 07.11.2022 (1,3917 дол. США за кг), що підтверджується копією відповідного рішення (а.с.13-14,116).

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача про те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Саме з таких повноважень Митниці виходив і суд першої інстанції, який, при цьому, правильно вказав на те, що такі повноваження митного органу мають реалізовуватися виключно на підставі та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із ч.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган, відповідно до ч.5 ст.54 Митного кодексу України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст.53 Митного кодексу України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.

Згідно із ч.2 ст.53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.5 ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Отже, вказаними нормами матеріального права визначено повноваження митного органу щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень. Так, митний зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено випадки коли митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

Так, відповідно до п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як свідчать встановлені обставини справи, фактично підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості стали висновки Митниці про те, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, а також ненадання декларантом витребувані Митницею додаткові документи.

Визначивши повноваження митного органу, підстави прийняття оскаржуваних рішень, суд першої інстанції правильно виходив з того, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у відповідача обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З`ясувавши обставини, з якими відповідач пов`язує наявність обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення митної вартості, суд першої інстанції обгрунтовано визнав безпідставною позицію митного органу про те, що подані позивачем до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості.

Так, з приводу позиції Митниці щодо невідповідності наданого до митного контролю платіжного документу від 08.11.2022 №б/н у гр. 70 (авансовий платіж) та проформи інвойс №140/11 від 04.11.2022, в частині інформації про контракт та специфікацію, суд першої інстанції правильно виходив з такого.

На виконання умов Контракту продавцем було виставлено проформу-інвойс №140/11 від 04.11.22 (з уточненнями), яка надавалася до митного оформлення та містить посилання на Специфікацію №11 на 66 тон товару, на загальну вартість 81180 доларів США (а.с.23,24,85).

07.11.2022 Покупецем було сплачено 81180 доларів США, що підтверджується свіфтом б/н від 07.11.2022 (а.с.41).

Крім того, у свіфті б/н від 07.11.2022 в призначенні платежу є посилання на Контракт та Специфікацію №11 від 04.11.2022 (а.с.41).

Отже, як обгрунтовано зазначив суд першої інстанції, зазначені документи у сукупності дають в повній мірі можливість ідентифікувати, який товар було поставлено та сплачено згідно зі свіфтом від 07.11.2022.

Стосовно посилань відповідачем на те, що у графі 71А свіфта зазначені умови OUR, що означає, що обов`язок щодо сплати комісійних платежів покладається на покупця, проте, серед наданих до митного контролю документів відсутні дані стосовно вартості комісійних надбавок і це свідчить про не включення до митної вартості всіх складових, то з цього приводу слід зазначити, що за приписами ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України визначено перелік витрат (складових митної вартості товарів), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, який не містить в собі визначення банківської комісії, як складової митної вартості товару, при цьому, відповідно до ч. 11 cт. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Отже, суд першої інстанції обгрунтовано визнав безпідставними такі доводи відповідача, при цьому, враховуючи і те, що відповідачем не було доведено, а судом не встановлено того, що позивачем сплачувалися будь-які комісійні платежі, які повинні бути включені до митного оформлення товару.

Стосовно сумнівів Митниці щодо достовірності розподілу транспортних витрат, суд першої інстанції правильно звернув увагу на таке.

Відповідно до Специфікації №11 від 04.11.2022 товар постачається на умовах поставки FCA Riga (Латвія).

Згідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) FCA означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місця.

Декларантом надано договір транспортно-експедиційного обслуговування перевезення вантажів автомобільним транспортом від 02.07.2018 №3, укладений між ПП Xарків-Полімер (Замовник) та ТОВ Інтер-Лайн Сервіс (Експедитор).

Відповідно до п.1.1 цього договору, експедитор зобов`язується від свого імені, в інтересах і за рахунок коштів замовника здійснювати організацію доставки вантажів в міжнародних сполученнях і/або по Україні, залучаючи до здійснення перевезень третю сторону на підставі договору, укладеного між Експедитором та третьою стороною -Перевізником.

Отже, умови договору передбачали можливість залучення експедитором для здійснення перевезення третьої сторони, а тому посилання Митниці на те, що в CMR від 09.11.2022 № LV-3774548 визначений інший перевізник, ніж ТОВ Інтер-Лайн Сервіс, є безпідставними і такими, що не спростовують правильність визначення транспортних витрат.

Пунктом 4.1 Договору перевезення також визначено, що сторони погодили, що вартість вказаних послуг визначається за згодою сторін на кожне перевезення окремо і вказується в транспортній заявці, яка є невід ємною частиною Договору. Сума включає в себе вартість послуг з перевезення та винагороду Експедитора.

Заявкою №12/11 від 07.11.2022 Сторони погодили перевезення за маршрутом Riga (Латвія) Львів (Україна) на загальну вартість 90000,00 грн. (а.с.37).

Рахунком №12/11 від 09.11.2022 з виправленнями, сторони погодили, що надання послуг з організації перевезення з залученням перевізника за маршрутом Riga (Латвія) - п/п Рава Руська з завантаженням а/м НОМЕР_1 / НОМЕР_2 складає 47 500 грн; надання послуг з організації перевезення з залученням перевізника, за маршрутом п/п Рава Руська - м. Львів (Україна) з розвантаженням а/м НОМЕР_1 / НОМЕР_2 складає 42 500 грн. Рахунок №12/11 від 09.11.2022 має посилання на Договір перевезення та Заявку №12/11 від 07.11.2022 (а.с.39).

Відповідно до довідки №12/11 від 09.11.2022 транспортно-експедиційні витрати (вантажно-розвантажувальні роботи, транспортування) при перевезенні вантажу Riga (Латвія) - п/п Рава Руська - Львів складає 90000 грн., з них, зокрема, за маршрутом Riga (Латвія) - п/п Рава Руська - 47 500 грн (а.с.40).

За умовами поставки FCA страхування не є обов`язковим. В довідці №12/11 про транспортні витрати зазначено, що страхування не здійснювалося (а.с.40).

Відповідно до п.4.3 Договору перевезення та Заявки оплата здійснюється протягом 5 банківських днів, з моменту надання оригіналів документів, якщо в заявці не вказано інше. Підставою для оплати Замовником є оригінал рахунку-фактури Експедитора, акту виконаних робіт, ЦМР з печаткою вантажоодержувача, якщо інше не обумовлено в Заявці.

Заявкою №12/11 від 07.11.2022 Сторони погодили порядок розрахунку безготівковий при вивантаженні товару.

Отже, умовами укладено договору, а також заявкою №12/11 від 07.11.2022 Сторони погодили як вартість транспортно-експедиційних послуг так і порядок розрахунків, що свідчить про необгрунтованість сумнівів Митниці щодо достовірності розподілу транспортних витрат.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що до митного оформлення позивачем не було надано заявку №12/11 від 07.11.2022, але такі аргументи відповідача суд вважає безпідставними, оскільки встановлені обставини справи свідчать про те, що у відповідності до п.8,9 ст.55 МК України позивачем додатково направлялася Митниці, у тому числі, заявка №12/11 від 07.11.2022 (а.с.45-46).

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу і на те, що сама по собі заявка №12/11 від 07.11.2022 не може свідчити про правильність чи неправильність визначення декларантом транспортних витрат, як складової митної вартості, оскільки заявка лише доповнює ті наміри сторін, які визначені Договором та підтверджені довідкою №12/11 від 09.11.2022 про транспортно-експедиційні витрати та рахунком на оплату №12/11 від 09.11.2022.

З приводу фактичної оплати за транспортно-експедиційні послуги слід зазначити те, що на день митного оформлення товару, за умовами договору, термін оплати за транспортні послуги ще не настав. В той же час, позивачем, у відповідності до п.8,9 ст.55 МК України, додатково направлялися Митниці докази фактично понесених витрат платіжне доручення №2123 від 15.11.2023 (а.с.45-46).

Таким чином, проаналізувавши обставини, з якими митний орган пов`язував те, що подані до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані позивачем до митного оформлення документи щодо визначення митної вартості, дозволяли перевірити правильність визначеної декларантом митної вартості товару.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товари.

Стосовно аргументів відповідача про ненадання позивачем усіх додатково витребуваних документів суд першої інстанції правильно виходив з того, що хоча митний орган і має повноваження витребувати додаткові документи, але такі повноваження, відповідно до ст.53 Митного кодексу України, обумовлені необхідністю перевірки правильності визначення митної вартості, що вказує на те, що митний орган може витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Оскільки у спірному випадку позивачем було надано до митного оформлення документи, які дозволяли ідентифікувати поставлений товар, а також дозволяли обчислити та перевірити митну вартість, заявлену декларантом, то сам факт подання декларантом не всіх додаткових документів, не міг бути підставою для відмови в митному оформленні товару.

Отже, проаналізувавши підстави прийняття Митницею рішення про коригування митної вартості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені Митницею обставини не можуть бути правовою підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. У свою чергу, надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову

Щодо витрат на правничу допомогу.

Так, за наслідками розгляду справи судом першої інстанції вирішено питання щодо розподілу судових витрат, у тому числі щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,0грн.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Зі змісту наданих суду копій договору про надання правничої допомоги №26 від 21.04.2023р., додаткової угоди №1 до договору від 21.04.2023р., акту наданих послуг №63 від 28.06.2023р. вбачається, що між ПП Харків-Полімер та Адвокатським бюро Майя Сергєєва та Партнери був укладений договір предметом якого є оскарження рішення про коригування митної вартості товарів Львівської митниці №UA209000/2022/100011/2 від 14.11.2022р. (а.с.60-62,137).

Згідно додаткової угоди №1 до договору гонорар адвоката є фіксованим та складає 5000,00 грн. (а.с.62).

Факт сплати позивачем наведеної суми підтверджується копією платіжної інструкції №2510 від 26.04.2023р. (а.с.64,136).

Отже, надані позивачем документи свідчать про те, що на стадії розгляду справи у суді першої інстанції позивачу було надано послуги правничої допомоги, які оцінені сторонами договору у 5000,0грн.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи скаржника щодо не співмірності та нерозумності відшкодованих судом позивачу понесених витрат, з огляду на таке.

Так, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 6,7 статті 134 КАС України).

Вирішуючи подану позивачем заяву про розподіл судових витрат, суд першої інстанції дослідив зміст наданих позивачем документів, які містять опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, розмір визначеного гонорару.

Вказуючи на завищення тарифів (вартість наданих послуг), відповідач не зазначає про те, які тарифи є справедливими, на його думку, та які зазвичай застосовуються при визначенні гонорару адвоката.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до п.3.1 Договору вартість послуг визначається у відповідних додатках до цього Договору.

Додатковою угодою №1 визначено вартість послуг у розмірі 5000,0грн.

Отже, умови щодо встановленого договором розміру гонорару адвоката відповідають приписам ст. 30 Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України, а саме, встановлені у фіксованому розмірі, не залежать від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеними.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши умови укладеного договору про надання правової допомоги, оцінивши у контексті названих процесуальним законом критеріїв співмірності, зазначений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для часткового стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,0грн.,оскільки такий розмір, враховуючи складність справи та об`ємність заявлених вимог, відповідає принципам співмірності, обґрунтованості та справедливості.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини справи, аргументи з якими відповідач пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року по справі №160/10346/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки, визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 20.02.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк