Справа № 522/3406/22
Суддя: Косіцина В. В.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №522/3406/22
Провадження №2-а/522/31/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Белогві» до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, що заявляє самостійні вимоги відносно предмету спору ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» до Державної служби Українии з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення, у якій позивач просить визнати протиправними та скасувати прийняті Укртрансбезпекою постанови про вчинення адміністративних правопорушень в сфері безпеки на автомобільному транспорті, що були зафіксовані в автоматичному режимі, зокрема: ВМ №00009334 від 31.01.2022 року; ВМ №00009257 від 28.01.2022 року; ВМ 00009215 від 28.01.2022 року; ВМ №00009221 ввід 28.01.2022 року; ВМ 00009573 від 03.02.2022 року; ВМ №00009475 від 01.02.2022 року; ВМ №00009444 від 01.02.2022 року; ВМ №00009518 від 01.02.2022 року; ВМ №00009520 від 01.02.2022 року; ВМ №00009593 від 04.02.2022 року відповідно до яких на ТОВ «БЕЛОГВІ» було накладено штраф у розмірі 348 500,00 гривень, а також здійснити розподіл судових витрат.

За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, вона передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2022 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачеві встановлено строк для подання відзиву.

Судове засідання у справі призначено на 03 березня 2022 року, пізніше відкладене на 31.03.2022 року та 18.05.2022 року.

31 березня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява третьої особи, що заявляє самостійні вимоги відносно предмету спору, у якій третя особа просить скасувати прийняті Укртрансбезпекою постанови про вчинення адміністративних правопорушень в сфері безпеки на автомобільному транспорті, що були зафіксовані в автоматичному режимі, зокрема: ВМ №00009334 від 31.01.2022 року; ВМ №00009257 від 28.01.2022 року; ВМ 00009215 від 28.01.2022 року; ВМ №00009221 ввід 28.01.2022 року; ВМ 00009573 від 03.02.2022 року; ВМ №00009475 від 01.02.2022 року; ВМ №00009444 від 01.02.2022 року; ВМ №00009518 від 01.02.2022 року; ВМ №00009520 від 01.02.2022 року; ВМ №00009593 від 04.02.2022 року та відправити справи на новий розгляд до Укртрансбезпеки.

Судове засідання, призначене на 18 травня 2022 року було відкладено на 29.06.2022 року у зв`язку із надходженням повідомлення про замінування суду, та пізніше на 23.08.2022 року.

02 серпня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив, у якій відповідач просить поновити строк для подання відзиву, у задоволенні позовних вимог директора ТОВ «БЕЛОГВІ» - Маклашевського В.В. відмовити у повному обсязі.

23 серпня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла уточнена позовна заява, у якій позивач просить скасувати постанови Державної служби України з безпеки на транспорті про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зокрема: ВМ №00009334 від 31.01.2022 року; ВМ №00009257 від 28.01.2022 року; ВМ 00009215 від 28.01.2022 року; ВМ №00009221 ввід 28.01.2022 року; ВМ 00009573 від 03.02.2022 року; ВМ №00009475 від 01.02.2022 року; ВМ №00009444 від 01.02.2022 року; ВМ №00009518 від 01.02.2022 року; ВМ №00009520 від 01.02.2022 року; ВМ №00009593 від 04.02.2022 року.

У судове засідання, що відбулося 23 серпня 2022 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання прийнято рішення про залучення до матеріалів справи позовної заяви третьої особи.

Судове засідання відкладено на 19.09.2022 року задля надання відповідачеві часу ознайомитися з уточненою позовною заявою.

У судове засідання, що відбулося 19 вересня 2022 року з`явилися представник позивача та представник третьої особи. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання прийнято рішення про визнання явки представника відповідача у наступне судове засідання обов`язковою, задля надання пояснень з приводу позовної заяви та відзиву.

Судове засідання відкладено на 25 жовтня 2022 року.

У судове засідання, що відбулося 25 жовтня 2022 року з`явився представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи. Представником позивача заявлено клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання прийнято рішення про долучення доказів до матеріалів справи.

Судове засідання відкладено на 06 грудня 2022 року.

05 грудня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси від Укртрансбезпеки надійшов відзив на позовну заяву третьої особи, у якій відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Судове засідання, призначене на 06 грудня 2022 року не відбулося у зв`язку із відсутністю у суді електропостачання та було відкладено на 12 січня 2023 року, та пізніше на 30 січня 2023 року (у зв`язку із відсутністю у суді електропостачання).

У судове засідання, що відбулося 30 січня 2023 року з`явився представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи. Представник позивача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме розрахунків. Також, представник відповідача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме, відповіді Державного агентства автомобільних доріг України.

Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання клопотання сторін задоволено, докази долучено.

Судове засідання по справі відкладено на 10.02.2023 року.

10 лютого 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника третьої особи адвоката Григоржевського В.В. надійшли додаткові пояснення.

Судове засідання, призначене на 10 лютого 2023 року було відкладено на 05 квітня 2023 року у зв`язку із відсутністю в суді електропостачання, пізніше відкладено на 10 травня 2023 року у зв`язку із занятістю головуючої в іншому судовому засіданні, та пізніше відкладено на 08 червня 2023 року у зв`язку із перебуванням головуючої в нарадчій кімнаті.

У судове засідання, що відбулося 08 червня 2023 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Судове засідання відкладено на 26 червня 2023 року.

У судове засідання, що відбулося 26 червня 2023 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Судове засідання відкладено 16 серпня 2023 року.

16 серпня 2023 року від представника третьої особи адвоката Григоржевського М.С. надійшла заява, у якій він просить здійснити розгляд справи за відсутності третьої особи та її представника.

У судове засідання, що відбулося 16 серпня 2023 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Судове засідання відкладено 09 жовтня 2023 року.

08 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника третьої особи адвоката Григоржевського М.С., у якій заявник просить зупинити розгляд справи №522/3406/22 до ухвалення Конституційним Судом України рішення по справі №18/223.

У судове засідання, що відбулося 09 жовтня 2023 року з`явився представник відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Судове засідання, призначене на 09 жовтня 2023 року було відкладено на 16 жовтня 2023 року у зв`язку із необхідністю представника відповідача ознайомитися із клопотанням про зупинення провадження у справі.

16 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача надійшло заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі, у якій заявник просить відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

У судове засідання, що відбулося 16 жовтня 2023 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2023 року заяву представника третьої особи адвоката Григоржевського М.С. про зупинення провадження у справі задоволено, провадження у справі №522/3406/22 зупинено до моменту вирішення справи №18/223 в порядку конституційного судочинства.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Матеріали справи повернуті до Приморського районного суду м. Одеси 12 грудня 2023 року.

04 січня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача про долучення письмових пояснень.

Судове засідання по справі призначено на 10 січня 2024 року, та в подальшому було відкладено на 29 січня 2024 року у зв`язку із перебуванням головуючої на лікарняному

У судове засідання, призначене на 29 січня 2024 року з`явився представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи.

Судом поставлено питання про те, чи існує необхідність здійснення розгляду справи з початку. Учасники справи заявили, що необхідності у здійсненні розгляду справи з початку немає.

Судом після заслуховування пояснень представників сторін поставлено на обговорення питання про можливість переходу до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Учасники справи проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечували.

Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання прийнято рішення про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4, 5 ст.250 КАС України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Постановами Укртрансбезпеки про вчинення адміністративних правопорушень в сфері безпеки на автомобільному транспорті, що були зафіксовані в автоматичному режимі ВМ №00009334 від 31.01.2022 року; ВМ №00009257 від 28.01.2022 року; ВМ 00009215 від 28.01.2022 року; ВМ №00009221 ввід 28.01.2022 року; ВМ 00009573 від 03.02.2022 року; ВМ №00009475 від 01.02.2022 року; ВМ №00009444 від 01.02.2022 року; ВМ №00009518 від 01.02.2022 року; ВМ №00009520 від 01.02.2022 року; ВМ №00009593 від 04.02.2022 року на ОСОБА_1 було накладені адміністративні стягнення у вигляді штрафу, загальний розмір якого склав 348 500,00 гривень.

Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Белогві» до Державної служби України з безпеки на транспорті, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

На основі аналізу ст. 287, 288 КУпАП, можна стверджувати про те, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено, потерпілим, та у випадках, передбачених чинним законодавством прокурором.

Відповідно до ч.1-2 ст. 48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.

З оскаржуваних постанов вбачається, що саме ОСОБА_1 є тією особою, якою було притягнуто до адміністративної відповідальності, а тому, саме він є належним позивачем у справі.

Судом у судовому засіданні було роз`яснено, що ТОВ «Белогві» не є належним позивачем у справі. Проте, він був не згоден на його заміну іншою особою, а саме ОСОБА_1 .

У постанові КАС ВС від 01.06.2022 у справі № 280/4481/19 вказано, що в адміністративному процесі позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Неналежним позивачем є особа, якій не належить право на звернення до суду з адміністративним позовом. Заміна неналежної сторони в адміністративному процесі являє собою механізм приведення у відповідність суб`єктного складу учасників публічно-правового спору. Якщо ж неналежний позивач не згоден на його заміну належним позивачем, а судом виявлено, що право вимоги за поданим адміністративним позовом належить не йому, а іншій особі, то це виключає можливість задоволення позову особи, у якої відсутнє порушене право.

У зв`язку з тим, що ТОВ «БЕЛОГВІ» є неналежним позивачем у справі, суд доходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні первісного позову.

Щодо суб`єкта адміністративної відповідальності та повноважності Укртрансбезпеки на притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Базовим нормативно-правовим актом, який визначає які діяння є адміністративними правопорушення, які санкції застосовуються за їх вчинення та порядок їх застосування є КУпАП, завданням якого відповідно до статті 1 є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 9 КУпАП зазначено про те, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 12 КУпАП, адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку.

Позивач звернувся з адміністративним позовом про визнання незаконних та скасування постанов Укртрансбезпеки про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП. У позовній заяві третьої особи міститься вимога про скасування постанов Укртрансбезпеки про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Ч.2 ст.132-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Санкція зазначеної статті вказує на те, що вчинення такого діяння тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Відповідно до ч.1 ст.14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Згідно ч.1 ст.33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України.

У відповідності до статті 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим КУпАП.

У статті 229 КУпАП зазначено про те, що органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частина п`ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

Згідно Положення про Державну службу України з питань безпеки на транспорті, що затверджена постановою КМУ від 11 лютого 2015 р. № 103 Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

У Положенні також вказано на те, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Важливим нормативно-правовим актом у даній сфері є Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174. Відповідно до п.п. 2, 16 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 КУпАП; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; метаданих, сформованих автоматичним пунктом.

Тому, керуючись положенням статей 213, 229 КУпАП, Положенням про Державну службу України з питань безпеки на транспорті та Порядком №1174, Укртрансбезпека є органом, що відповідно до закону повноважний на притягнення ОСОБА_1 за ч.2 ст.132-1 КУпАП України.

Стосовно посилання третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на ліквідацію автомобільної дороги М-04, суд зазначає наступне.

У позові третьої особи зазначалося про те, що у окремих постановах про притягнення його до відповідальності було вказано на те, що місцем вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП є автомобільна дорога М-04. Позивач стверджував про те, що дана автомобільна дорога була ліквідована, підтверджуючи це постановою КМУ №416 від 28 квітня 2021 року. В той же час, третя особа у позові посилається на положення постанови №1242 від 17.11.2021 року «По затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» у змісті якої не вбачається автомобільної дороги як М-04.

В той же час, відповідач у відзиві посилається на те, що фактично, місце вчинення адміністративного правопорушення не змінилося, обґрунтовуючи це тим, що постанови про адміністративні правопорушення формуються в автоматично порядку, в які вносяться відомості з сертифікатів на автоматичні прилади для зважування, стверджуючи про те, що сертифікати видаються на 10 років.

Відповідач до відзиву на позовну заяву також додав сертифікат відповідності:

- №UA.TR.113-0694/05F-21 від 29 вересня 2021 року, з якого вбачається, що підсистема ідентифікації т/з ANPR-WIM35 №7, відповідає затвердженому типу та розташований на автомобільній дорозі М-04 км186+337 (т.1, а.с.143);

- №UA.TR.113-0619/05F-21 від 23 квітня 2021 року, з якого вбачається, що прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі WAGA-WIM-35 №7, відповідає затвердженому типу та розташований на автомобільній дорозі М-04 км186+337 (т.1, а.с.145);

- №UA.TR.113-0695/05F-21 від 29 вересня 2021 року, з якого вбачається, що прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі SIZE-WIM-35 №7, відповідає затвердженому типу та розташований на автомобільній дорозі М-04 км186+337 т.1, а.с.147).

24 квітня 2021 року, відповідно до Постанови КМУ від 30.01.2019 року №55, автомобільні дороги М-12 (Стрий Тернопіль Кропивницький Знам`янка) та М-04 (Знам`янка Луганськ Ізварино) було об`єднано у трансукраїнську магістраль М-30 (Стрий Умань Дніпро Ізварино).

Тому, фактично, можна говорити про те, що автомобільна дорога М-04 на даний момент є складовою трансукраїнської магістралі М-30, тобто, відбулася зміна лише назви автомобільної дороги, а тому, це не вливає на сутність адміністративного правопорушення та притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

Зазначене узгоджується із постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2022 року у справі №152/1363/21, де суд дійшов до висновку про те, що сертифікат відповідності спростовує доводи апелянта про наявність невідповідностей в постанові в частині назви автомобільної дороги М-04, оскільки, фактичне місце розташування майданчика зважування в русі - не змінилось.

Щодо посилання третьої особи у позовній заяві на те, що такі правопорушення вчинено у стані крайньої необхідності.

У позовній заяві третя особа також посилається на положення статті 247 КУпАП, де зазначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони. В той же час, у статті 18 КУПАП вказано, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Третя особа у позовній заяві посилаючись на статтю 247 КУпАП стверджувала про те, що Укртрансбезпека повинна була б вчинити дії спрямовані на визначення призначення вантажу, оскільки останній міг бути призначений для виконання термінових робіт, пов`язаних із усуненням небезпеки або подолання наслідків природніх явищ.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою КМУ від 27 червня 2007 р. № 879, дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (Офіційний вісник України, 2001 р., № 3, ст. 75), після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.

Перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов`язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Агентством відновлення підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу після отримання погодження маршруту видається уповноваженим підрозділом Національної поліції через центри надання адміністративних послуг.

Плата за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що використовуються для перевезення вантажів з метою запобігання чи ліквідації надзвичайних ситуацій або наслідків стихійного лиха за узгодженими маршрутами, не стягується

В той же час, будь-яких доказів на підтвердження того, що такі правопорушення були вчинені у стані крайньої необхідності, а також не надала відомості, що підтверджують призначення вантажу та небезпеку, на усунення якої він був спрямований. Також, суду не надано документів на підтвердження наявності відповідного дозволу чи внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, а тому, суд відхиляє зазначені доводи позивача.

Щодо посилання третьої особи на формальний підхід до розгляду справи та порушення права на захист, суд зазначає наступне.

У своєму позові третя особа також вказувала на те, що під час розгляду справи було порушено право особи на захист, а також стверджує про формальний підхід до розгляду справи.

Відповідно до статті 279-4 КУпАП, за бажанням відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, інформація про фіксування в автоматичному режимі або режимі фотозйомки (відеозапису) адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, вчиненого на належному цій особі транспортному засобі, передається з використанням повідомлень рухомого (мобільного) зв`язку та/або електронної пошти. Для отримання такої інформації відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, звертається безоплатно до уповноваженого органу (підрозділу) Міністерства внутрішніх справ України з відповідною заявою, в якій зазначає бажаний спосіб отримання інформації та абонентський номер засобу рухомого (мобільного) зв`язку та/або адресу електронної пошти.

У статті 279-5 КУпАП зазначено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

У зазначеній статті також відзначається, що постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Саме тому, виклик особи для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення це право, а не обов`язок уповноваженого на те органу.

Щодо порушення права на захист, то відповідно до статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

В той же час, положення КУпАП не передбачають обов`язкової участі адвоката або іншого фахівця в галузі права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Щодо зворотної дії закону у часі суд зазначає наступне.

Предметом розгляду даної справи є постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1, де передбачена відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Згідно п.22.1 Постанови КМУ «Про правила дорожнього руху», маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

У пункті 1.3 Постанови КМУ «Про правила дорожнього руху» зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.9 Постанови КМУ «Про правила дорожнього руху», особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.22.5 Постанови КМУ «Про правила дорожнього руху», рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують

В той же час, законодавство, що визначає гранично допустимі величини стосовно маси вантажу що перевозиться, розподілу навантаження на осі.

Особливістю розгляду даної справи є те, що в на момент притягнення ОСОБА_1 застосовувалося одне законодавство, що визначало гранично допустимі величини, проте, на момент прийняття рішення по справі встановлені зовсім інші нормативи, що пов`язано із прийняттям Постанови КМ № 105 від 09.02.2022.

Так, згідно п.22.5 Постанови КМУ «Про правила дорожнього руху» в її редакції на момент виникнення спірних правовідносин було вказано на те, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними . Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Якщо говорити про нормативи, чинні на момент прийняття рішення, то відповідно до п.22.5 Постанови КМУ «Про Правила дорожнього руху» в редакції від 24.11.2023, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують (максимальне значення для автомобільних доріг державного значення): на одинарну вісь 11,5 т; на здвоєні осі, якщо відстань між осями менше як 1 метр - 11,5 т, від 1 до 1,3 метра 16 т.,від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах - 18 т, від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни - 19 т., від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни - 23 т., від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів - 20 т, на строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше - 21 т, понад 1,3 до 1,4 метра - 24 т. Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».

Звертаючись до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У статті 8 КУпАП вказано на те, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

У своїй постанові від 09.06.2023 року по справі №499/718/22 П`ятий апеляційний адміністративний суд вказав на те, що оскільки після винесення постанов в пункті 22.5 ПДР були змінені допустимі параметри навантаження на здвоєні осі, що фактично призводить до скасування або зменшення відповідальності позивача, тому ці положення, в силу приписів статті 58 Конституції України, статті 8 КУпАП мають зворотну дію в часі.

Звертаючись до рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції, Конституційний Суд України вказав на те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у зазначеному вище рішенні відзначив, що в порядку зворотності дії в часі, постанови не визнаються незаконними та протиправними, а скасовується з підстав зміни параметрів або звільнення позивача від відповідальності в силу дії нормативно-правового акту.

Зазначені вище положення закону узгоджуються з підходами Європейського суду з прав людини, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111).

Згідно постанови КАС ВС від 16.03.2021 у справі № 810/3596/15, у контексті зміни відповідного правового регулювання, що призвело до виникнення даного спору одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, під яким суд розуміє те, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою в особі відповідних суб`єктів владних повноважень, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

При цьому, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Зворотна дія в часі закону чи іншого нормативно-правового акта полягає в тому, що його юридична обов`язковість поширюється на факти, які виникли до набрання ним чинності, причому саме з моменту їх виникнення. При такій дії відбувається перегляд, корекція попередніх рішень щодо таких фактів вже відповідно до нового закону чи іншого нового нормативно-правового акта.

За загальновизнаним принципом права зворотної дії не можуть мати не тільки закони, інші нормативно-правові акти, які встановлюють юридичну відповідальність (санкції юридичних норм), а й усі інші закони, нормативно-правові акти (диспозиції та гіпотези норм, що в них містяться).

ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Мельник проти України» від 28.03.2006 року нагадав, що ретроспективність цивільного законодавства категорично не заборонена нормами Конвенції і в даному випадку може бути застосована. Тим не менше, коли питання стосується ефективного засобу правового захисту, цей засіб правового захисту має існувати з достатньою мірою певності. У зв`язку з цим Суд дотримується думки, що застосування зворотного в часі цивільного процесуального законодавства порушуватиме принцип правової визначеності й буде несумісним із нормами закону, якщо він позбавляє особу доступу до засобів правового захисту, які мали б бути ефективними згідно з положеннями п. 1 ст. 35 Конвенції.

Елементом змісту принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). У звіті Венеціанської комісії наголошується, що правова визначеність вимагає, щоб правові норми були зрозумілими й точними і мали на меті гарантування того, що ситуації й правовідносини будуть передбачуваними. Зворотна дія не відповідає принципу правової визначеності, щонайменше у кримінальному праві (відповідно до ст. 7 ЄКПЛ), оскільки особи повинні знати наслідки своєї поведінки; але також і в цивільному та адміністративному праві, оскільки це може впливати на права і законні інтереси.

Згідно Консультативного висновку ЄСПЛ на запит Конституційного суду Вірменії №16-2019-001 стосовно використання відсильних методів під час визначення правопорушення та стандартів порівняння кримінального закону, чинного на час вчинення правопорушення, з кримінальним законом, викладеним у новій / зміненій редакці використання законодавчої техніки формування «бланкетних норм» при криміналізації дій або бездіяльності саме собою не є несумісним з вимогами статті 7 Конвенції. Як бланкетні норми, так і положення, до яких ці норми відсилають, узяті разом, мають надавати відповідній особі можливість передбачати, у разі необхідності з юридичною допомогою, яка поведінка може потягнути за собою його або її кримінальну відповідальність. Ця вимога однаково застосовується у випадках, де положення, на які зроблено посилання, займають вище ієрархічне положення у правовому порядку чи вищий рівень абстракції, ніж відсильні / бланкетні положення. Найбільш ефективний шлях забезпечення чіткості та передбачуваності полягає в тому, що посилання має бути чітким, і у бланкетних нормах мають бути викладені елементи складу правопорушення. Крім того, положення, до яких відсилає бланкетна норма, не можуть розширювати обсяг криміналізації, наведений у бланкетних нормах. У будь-якому випадку суд, який застосовує бланкетні норми та положення, до яких відсилає бланкетна норма, має оцінити, чи є передбачуваною кримінальна відповідальність з урахуванням обставин справи».

У справі «Пармак і Бакір проти Туреччини» (Parmak and Bakэr v. Turkey) йдеться про допустимість ретроспективного застосування більш м`яких змін внесених до матеріального кримінального законодавства.

У справі «Скоппола проти Італії (№ 2)» (Scoppola v. Italy (№2))110 вказано, що необхідність ретроспективного застосування нового більш м`якого кримінального покарання - також поширюється на випадки нових більш сприятливих змін, внесених до норм матеріального права.

Тому, суд доходить до висновку про наявність підстав для застосування зворотної дії закону у часті в частині пом`якшення покарання ОСОБА_1 .

Щодо посилання третьої особи у позовній заяві на відсутність методики вимірювання навантаження на вісь, суд зазначає наступне.

У своїй позовній заяві третя особа вказує на те, що питання стосовно методики вимірювання навантаження на вість не врегульоване чинним законодавством.

У своїй постанові у справі №819/1381/16 від 03.07.2019 року ВС вказав, що на даний час методика у відповідності до пункту 19 Порядку № 879, на підставі якої проводиться процес вимірювання (зважування) габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу Мінекономрозвитку не затверджена. Однак, відсутність методики, затвердженої Мінекономрозвитку, не є підставою для не внесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, у зв`язку з чим відповідні посилання позивача не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного розрахунку.

На момент прийняття рішення, формула, що застосовується для розрахунку відсотків перевищення встановлених чинним законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортних засобів представлена наступним чином:

Х(факт) - фактично зафіксований параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр);

Х(норм) - нормативно дозволений параметр габариту або ваги відповідно в натуральних одиницях (тонна або міліметр) зазначений відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху.

Похибка пристрою - регламентовано-допустима похибка вимірювального пристрою параметрів габариту або ваги у відсотках відповідно до ДСТУ ОІМL R 134 1:2010, помножена на Х(факт) при розрахунку використовується у натуральних одиницях (тонна або міліметр), та становить: для параметру довжини ТЗ - 600 мм, для параметру ширини ТЗ - 100 мм, для параметру висоти ТЗ - 60 мм, для параметру загальної маси ТЗ - 10% від фактичної маси ТЗ, для параметру навантаження на одиночну вісь ТЗ - 16% від фактичного навантаження на вісь, для параметру навантаження на здвоєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі, для параметру навантаження на строєні осі ТЗ - 16% від фактичного навантаження на осі.

На підставі вище викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку:

1. Щодо постанови ВМ 00009593 від 04.02.2022 року. За постановою, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1, у зв`язку з тим, що відповідальна особа допустила рух т/з FORD CARGO 1842TXHR, д/н НОМЕР_1 автомобільною дорогою М-22, км.74+810, Полтавська область, із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 гривень.

Навантаження на одиночну вісь склала на 7.9% (3.13 тони) вище нормативу, що підтверджується наступним розрахунком: (14130-11000-(16%*14130))/11000*100=7,9%.

На момент прийняття постанови застосовувалися нормативи щодо визначення граничного навантаження на одиночну вісь у розмірі 11т, а тому, уповноважена особа правильно прийняла рішення стосовно притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що на момент прийняття рішення граничні нормативи збільшені до 11,5 т, суд доходить до висновку про наявність підстав для застосування зворотної дії закону у часті в частині пом`якшення покарання.

Відповідно до розрахунку за чинним законодавством, навантаження на вісь склало 3,2% вище норми (14130-11500-(16%*14130))/11500*100 = 3,2. Зі змісту статті 132-1 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами настає у разі перевищення особою у 5 та більше відсотків габаритно-вагових норм.

Тому, суд доходить до висновку про скасування постанови ВМ 00009593 від 04.02.2022 року.

2. Щодо постанови ВМ 00009573 від 03.02.2022 року. За постановою, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1, у зв`язку з тим, що відповідальна особа допустила рух т/з FORD 3542D, д/н НОМЕР_2 автомобільною дорогою М-04, км.186+337 Дніпропетровська область, із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 гривень.

Навантаження на здвоєні осі склала на 66,8% (15,784 тони) вище нормативу, що підтверджується наступним розрахунком: (31784-16000-(16%*31784))/16000*100=66,8%.

На момент прийняття постанови застосовувалися нормативи щодо визначення граничного навантаження на здвоєну вісь у розмірі 16т, а тому, уповноважена особа правильно прийняла рішення стосовно притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що на момент прийняття рішення граничні нормативи збільшені до 18т, суд доходить до висновку про наявність підстав для застосування зворотної дії закону у часті в частині пом`якшення покарання.

Відповідно до розрахунку за чинним законодавством, навантаження здвоєні осі склало 48,32% вище норми (31784-18000-(16%*31784))/18000*100 = 48,32%.

Відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП, у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%, застосовується санкція у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для залишення постанови ВМ 00009573 від 03.02.2022 року без змін.

3. Щодо постанови ВМ 00009475 від 01.02.2022 року. За постановою, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1, у зв`язку з тим, що відповідальна особа допустила рух т/з FORD CARGO 4142D, д/н НОМЕР_3 автомобільною дорогою М-04, км.186+337 Дніпропетровська область, із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 гривень.

Навантаження на здвоєні осі склала на 51,2% (12,814 тони) вище нормативу, що підтверджується наступним розрахунком: (28814-16000-(16%*28814))/16000*100=51,27%.

На момент прийняття постанови застосовувалися нормативи щодо визначення граничного навантаження на здвоєну вісь у розмірі 16т, а тому, уповноважена особа правильно прийняла рішення стосовно притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що на момент прийняття рішення граничні нормативи збільшені до 18т, суд доходить до висновку про наявність підстав для застосування зворотної дії закону у часті в частині пом`якшення покарання.

Відповідно до розрахунку за чинним законодавством, навантаження на здвоєні осі склало 34,46% вище норми (28814-18000-(16%*28814))/18000*100 = 34,46%.

Відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП, у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%, застосовується санкція у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для залишення постанови ВМ 00009475 від 01.02.2022 року без змін.

4. Щодо постанови ВМ 00009520 від 01.02.2022 року. За постановою, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1, у зв`язку з тим, що відповідальна особа допустила рух т/з FORD CARGO 1842TXHR, д/н НОМЕР_1 автомобільною дорогою М-04, км.186+337 Дніпропетровська область, із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 гривень.

Навантаження на одиночну вісь склала на 6,3% (2,927 тони) вище нормативу, що підтверджується наступним розрахунком: (13927-11000-(16%*13927))/11000*100=6,3%.

На момент прийняття постанови застосовувалися нормативи щодо визначення граничного навантаження на одиночну вісь у розмірі 11т, а тому, уповноважена особа правильно прийняла рішення стосовно притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що на момент прийняття рішення граничні нормативи збільшені до 11,5 т, суд доходить до висновку про наявність підстав для застосування зворотної дії закону у часті в частині пом`якшення покарання.

Відповідно до розрахунку за чинним законодавством, навантаження на вісь склало 1,72% вище норми (13927-11500-(16%*13927))/11500*100 =1,72%.

Зі змісту статті 132-1 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами настає у разі перевищення особою у 5 та більше відсотків габаритно-вагових норм.

Тому, суд доходить до висновку про скасування постанови ВМ 00009520 від 01.02.2022 року.

5. Щодо постанови ВМ №00009257 від 28.01.2022 року. За постановою, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1, у зв`язку з тим, що відповідальна особа допустила рух т/з FORD 4142D, д/н НОМЕР_4 автомобільною дорогою М-05, Київ-Одеса, км.36+303, із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень.

Навантаження на здвоєні осі склала на 11,8% (5,3 тони) вище нормативу, що підтверджується наступним розрахунком: (21300-16000-(16%*21300))/16000*100=11,82%.

На момент прийняття постанови застосовувалися нормативи щодо визначення граничного навантаження на здвоєну вісь у розмірі 16т, а тому, уповноважена особа правильно прийняла рішення стосовно притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що на момент прийняття рішення граничні нормативи збільшені до 18т, суд доходить до висновку про наявність підстав для застосування зворотної дії закону у часті в частині пом`якшення покарання.

Відповідно до розрахунку за чинним законодавством, навантаження на здвоєні осі склало 2,33% вище норми (21300-18000-(16%*21300))/18000*100 = 2,33%.

Зі змісту статті 132-1 КУпАП вбачається, що адміністративна відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами настає у разі перевищення особою у 5 та більше відсотків габаритно-вагових норм.

Тому, суд доходить до висновку про скасування постанови ВМ №00009257 від 28.01.2022 року.

6. Щодо постанови ВМ 00009215 від 28.01.2022 року. За постановою, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1, у зв`язку з тим, що відповідальна особа допустила рух т/з FORD CARGO 4142D, д/н НОМЕР_5 автомобільною дорогою М-04, км.186+337 Дніпропетровська область, із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 гривень.

Навантаження на здвоєні осі склала на 30,1% (8,789 тони) вище нормативу, що підтверджується наступним розрахунком: (24789-16000-(16%*24789))/16000*100=30,14%.

На момент прийняття постанови застосовувалися нормативи щодо визначення граничного навантаження на здвоєну вісь у розмірі 16т, а тому, уповноважена особа правильно прийняла рішення стосовно притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що на момент прийняття рішення граничні нормативи збільшені до 18т, суд доходить до висновку про наявність підстав для застосування зворотної дії закону у часті в частині пом`якшення покарання.

Відповідно до розрахунку за чинним законодавством, навантаження на здвоєні осі склало 15,68% вище норми (24789-18000-(16%*24789))/18000*100 = 15,68%.

Відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП, разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%, застосовується санкція у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для зміни постанови ВМ 00009215 від 28.01.2022 року, застосувавши захід стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень.

7. Щодо постанови ВМ №00009221 від 28.01.2022 року. За постановою, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1, у зв`язку з тим, що відповідальна особа допустила рух т/з FORD CARGO 4142D, д/н НОМЕР_3 автомобільною дорогою М-04, км.186+337 Дніпропетровська область, із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 гривень.

Навантаження на здвоєні осі склала на 51,8% (12,925 тони) вище нормативу, що підтверджується наступним розрахунком: (28925-16000-(16%*28925))/16000*100=51,85%.

На момент прийняття постанови застосовувалися нормативи щодо визначення граничного навантаження на здвоєну вісь у розмірі 16т, а тому, уповноважена особа правильно прийняла рішення стосовно притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що на момент прийняття рішення граничні нормативи збільшені до 18т, суд доходить до висновку про наявність підстав для застосування зворотної дії закону у часті в частині пом`якшення покарання.

Відповідно до розрахунку за чинним законодавством, навантаження на здвоєні осі склало 34,98% вище норми (28925-18000-(16%*28925))/18000*100 = 34,98%.

Відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП, у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%, застосовується санкція у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для залишення постанови ВМ №00009221 від 28.01.2022 року без змін.

8. Щодо постанови ВМ №00009444 від 01.02.2022 року. За постановою, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1, у зв`язку з тим, що відповідальна особа допустила рух т/з FORD CARGO 4142D, д/н НОМЕР_3 автомобільною дорогою М-04, км.186+337 Дніпропетровська область, із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 гривень.

Навантаження на здвоєні осі склала на 67,1% (15,838 тони) вище нормативу, що підтверджується наступним розрахунком: (31838-16000-(16%*31838))/16000*100=67,14%.

На момент прийняття постанови застосовувалися нормативи щодо визначення граничного навантаження на здвоєну вісь у розмірі 16т, а тому, уповноважена особа правильно прийняла рішення стосовно притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що на момент прийняття рішення граничні нормативи збільшені до 18т, суд доходить до висновку про наявність підстав для застосування зворотної дії закону у часті в частині пом`якшення покарання.

Відповідно до розрахунку за чинним законодавством, навантаження на здвоєні осі склало 4857% вище норми (31838-18000-(16%*31838))/18000*100 = 48,57%.

Відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП, у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%, застосовується санкція у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для залишення постанови ВМ №00009444 від 01.02.2022 року року без змін.

9. Щодо постанови ВМ №00009518 від 01.02.2022 року. За постановою, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1, у зв`язку з тим, що відповідальна особа допустила рух т/з FORD CARGO 1842TXHR, д/н НОМЕР_6 автомобільною дорогою М-04, км. 186+337 Дніпропетровська область із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 гривень.

Навантаження на строєні осі склала на 6,1% (5,791 тони) вище нормативу, що підтверджується наступним розрахунком: (27791-22000-(16%*27791))/22000*100=7,9%.

На момент прийняття постанови застосовувалися нормативи щодо визначення граничного навантаження на одиночну вісь у розмірі 24т, а тому, уповноважена особа правильно прийняла рішення стосовно притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що на момент прийняття рішення граничні нормативи не змінилися, та становлять 24т, суд доходить до висновку про залишення постанови ВМ №00009518 від 01.02.2022 року без змін.

10. Щодо постанови ВМ №00009334 від 31.01.2022 року. За постановою, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1, у зв`язку з тим, що відповідальна особа допустила рух т/з FORD 3542D, д/н НОМЕР_7 автомобільною дорогою М-04, км.186+337 Дніпропетровська область, із перевищенням нормативних параметрів, передбачених п.22.5 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 гривень.

Навантаження на здвоєні осі склала на 39% (10,48 тони) вище нормативу, що підтверджується наступним розрахунком: (26480-16000-(16%*26480))/16000*100=39,02%.

На момент прийняття постанови застосовувалися нормативи щодо визначення граничного навантаження на здвоєну вісь у розмірі 16т, а тому, уповноважена особа правильно прийняла рішення стосовно притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Враховуючи те, що на момент прийняття рішення граничні нормативи збільшені до 18т, суд доходить до висновку про наявність підстав для застосування зворотної дії закону у часті в частині пом`якшення покарання.

Відповідно до розрахунку за чинним законодавством, навантаження на вісь склало 3,2% вище норми (26480-18000-(16%*26480))/18000*100 = 23,57%.

Відповідно до ч.2 ст.132-1 КУпАП, у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%, застосовується санкція у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для зміни постанови ВМ №00009334 від 31.01.2022 року, застосувавши захід стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 000,00 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У позовній заяві третьої особи заявник просить скасувати постанови про адміністративне правопорушення та направити постанови на новий розгляд.

При цьому, з положень п.2 ч.3 ст.286 КАС України, вбачається, що постанова направляється на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи), в разі, якщо вона була прийнята не уповноваженим на те органом.

Проте, судом встановлено, що Укртрансбезпека є органом, що відповідно до закону повноважний на притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП України, тому, суд за наслідками розгляду справи позбавлений права приймати рішення про скасування рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження, що викладено у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07.07.1989 р.).

Стаття 242 КАС України регламентує, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному КАС України.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Белогві» до Державної служби України з безпеки на транспорті, та часткового задоволення позовної заяви третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

У позовній заяві третьої особи ОСОБА_1 , просить скасувати та направити на новий розгляд до Укртрансбезпеки 10 постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, а також відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року, що занесена до протоколу судового засідання прийнято рішення про залучення до матеріалів справи позовної заяви третьої особи.

В результаті розгляду справи, суд дійшов до висновку про:

- скасування трьох постанов про накладення адміністративного стягнення;

- зміни заходу стягнення більш м`яким у трьох постановах;

- залишення без зміни п`яти постанов.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, застосовується ставка судового збору у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 суд дійшов висновку, що за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2 481,00 гривень.

У ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» вказано, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Розмір судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру про скасування постанови про адміністративне правопорушення на момент звернення до суду становило 496,2 гривні.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовна заява містить 10 вимог немайнового характеру (скасування та направлення на новий розгляд), 6 з яких було задоволено повністю.

У ч.3 ст.139 КАС України вказано, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовну заяву було задоволено частково, суд доходить до висновку про:

- стягнення з ОСОБА_1 суму судового збору за 4 позовні вимоги, що не були задоволені у розмірі 3 473,40 гривень;

- стягнути з Укртрансбезпеки суму судового збору за 6 позовних вимог, що були задоволені у розмірі 1 488,6 гривень.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 251, 252, 280, 288, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241, 242-246, 286, 293 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕЛОГВІ» до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов про адміністративне правопорушення відмовити.

Адміністративний позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги відносно предмету спору ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити частково.

Постанову Державної служби України з питань безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) ВМ 00009593 від 04.02.2022 року відносно ОСОБА_1 скасувати.

Постанову Державної служби України з питань безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) ВМ 00009520 від 01.02.2022 року відносно ОСОБА_1 скасувати.

Постанову Державної служби України з питань безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) ВМ №00009257 від 28.01.2022 року відносно ОСОБА_1 скасувати.

Захід стягнення, застосований постановою Державної служби України з питань безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) ВМ 00009215 від 28.01.2022 року відносно ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 гривень змінити, застосувавши захід стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень.

Захід стягнення, застосований постановою Державної служби України з питань безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) ВМ №00009334 від 31.01.2022 року відносно ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 гривень змінити, застосувавши захід стягнення у вигляді штрафу у розмірі 34 000,00 гривень.

Постанови Державної служби України з питань безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) ВМ 00009573 від 03.02.2022 року; ВМ 00009475 від 01.02.2022 року; ВМ №00009221 від 28.01.2022 року; ВМ №00009444 від 01.02.2022 року; ВМ №00009518 від 01.02.2022 року залишити без змін.

Стягнути з Державної служби України з питань безпеки на транспорті, м. Київ, просп. Перемоги, 14, , на користь держави суму судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , на користь держави суму судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 3 473 (три тисячі чотириста сімдесят три) гривні 40 (сорок) копійок

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Текст рішення складено та підписано 20 лютого 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.

20.02.2024