Справа № 240/28988/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/28988/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні періодів військової служби з 10.11.1981 по 09.12.1983, період навчання з 15.09.1980 по 20.12.1980 та періоди роботи в росії з 18.08.1993 по 14.04.1994, з 21.04.1994 по 14.05.1997, з 16.03.2000 по 15.08.2001;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 період військової служби з 10.11.1981 по 09.12.1983, період навчання з 15.09.1980 по 20.12.1980 та періоди роботи в росії з 18.08.1993 по 14.04.1994, з 21.04.1994 по 14.05.1997, з 16.03.2000 по 15.08.2001 та призначити пенсію за віком з 08.05.2023.

В обґрунтування позову вказує, що відповідно до постанови КМУ «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права. Таким чином, вважає, що період проходження військової служби з 11.08.1982 по 26.01.1984 відповідачем має бути зарахований до страхового стажу. Окрім того. обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зауважує, що право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування документів органами Пенсійного фонду російської федерації як країни, з якої він вибув. Крім того, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 23.10.2023 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 23.10.2023 постановлено: залучити Головне управління Пенсійного фонду в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, Харків, Харківська область, 61022, ) до участі у справі №240/28988/23, як другого відповідача. Встановити Головному управління Пенсійного фонду в Харківській області строк для подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про залучення другого відповідача у справі.

У період із 12.12.2023 по 25.12.2023 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 08.02.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що після реєстрації заяви Позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 16.05.2023 № 14 про відмову у призначенні пенсії. Про зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 24.05.2023 № 0600-0213-8/55633 Управління повідомило позивачу. Дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є правомірними з огляду на наступне. Відповідно до підпунктом 4.1 пункту 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 № 252), зі змінами, внесеними постановою Держкомпраці від 19.10.1990 № 412 та підпунктом 2.4 пунктом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110, встановлено, що записи в трудових книжках про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення в обов`язковому порядку завіряються печаткою відповідного підприємства. Записи, внесені до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції, до страхового стажу не враховуються. Правовідносини у галузі пенсійного забезпечення між Україною та 10 країнами Співдружності Незалежних Держав, в тому числі й з російською федерацією, здійснювалися на підставі Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», яка набула чинності з 02.12.2022, Україна вийшла з даної Угоди. 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон від 01.12.2022 № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Це означає, що, починаючи з 23 грудня 2022 року, правові відносини з російською федерацією та республікою білорусь зупинені офіційно, а тому жодні запити на отримання правової допомоги виконуватись не будуть. Зупинення дії Конвенції 1993 року та Протоколу 1997 року передбачено лише у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь. Після зупинення дії Конвенція 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у вказаних країнах, незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Для призначення пенсії до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території росії по 31.12.1991. Для зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів навчання та проходження військової служби необхідно надати уточнюючі довідки, відповідно до пункту 6 та пункту 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. За поданими документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж становить 26 років 11 місяців 22 дні.

Клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про долучення копії матеріалів пенсійної справи позивача.

У період із 01.02.2024 по 09.02.2024 (включно) головуюча у справі суддя перебувала на лікарняному.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 08.05.2023 про призначення пенсії за віком.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області, за принципом екстериторіальності, 16.05.2023 прийняло рішення №14 (а.с. 83) про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . У рішенні вказано: Розгляд документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи в росії згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 17.12.1984 з 18.08.ю1993 по 14.04.1994, з 21.04.1994 по 14.05.1997, з 16.03.2000 по 15.08.2001, у зв`язку із припиненнями з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав- учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, стаж рахуємо по 31.12.1991;

- період навчання з 15.09.1980 по 20.12.1980, оскільки у свідоцтві №896936 від 23.12.1980 відсутня печатка, по батькові не повністю;

- період військової служби з 10.11.1981 по 09.12.1983, оскільки у військовому квитку НОМЕР_2 від 30.10.1981 дата призову має виправлення.

Враховуючи зазначене, вирішено: відмовити у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд зазначає, що згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , що належить позивачу:

- запис №8: 18.08.1993; прийнятий крановщиком по 6 розряду; підстава внесення запису - наказ №311 від 01.08.1993;

- запис №9: 14.10.1994 - звільнений згідно "ст. 31 КЗОТ РСФСР" (мова оригіналу) за власним бажанням; підстава внесення запису - наказ №122 від 07.04.1994;

- запис №10: 17.11.1993 прийнятий в автобазу №2 водієм другого класу на всі марки автомобілей; підстава внесення запису - наказ №251 від 22.04.1994

- запис №11: 03.06.1994: переведений в автобазі №2 водієм автокрана другого класу; підстава внесення запису - наказ № 551 від 17.06.1994

- запис №12: 14.05.1997: звільнений за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання, "ст. 31 КЗОТ РСФСР" (мова оригіналу) ; підстава внесення запису - наказ № 87 від 27.05.1997;.

- запис №18: 16.03.2000 прийнятий в заготівельний комплекс №3 слюсар-інструментальник. Випробовувальний термін 60 днів; підстава внесення запису - наказ №114 від 16.03.2000

- запис №19: 15.08.2001 звільнений за власним бажанням у зв`язку зі зміною місця проживання, "ст. 31 КЗОТ РСФСР" (мова оригіналу) ; підстава внесення запису - наказ № 350 від 15.08.01.

Зазначені вище періоди роботи позивача здійснювались на території російської федерації.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 16.05.2023 №15 вбачається, що відповідач підтверджує наявний у позивача страховий стаж у обсязі 26 років 11 місяців 22 дні. Періоди роботи на підприємствах, розташованих на території російської федерації у зв`язку із припиненнями з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав- учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Зі змісту наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Суд зазначає, що при зверненні із заявою про призначення пенсії позивач надав трудову книжку зокрема в якій наявні записи про періоди роботи позивача на підприємствах, що знаходяться на території російської федерації до 15.08.2001.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Отже, відповідачем неправомірно відмовлено у включені до страхового стажу періодів роботи позивача на підприємствах, розташованих на території російської федерації з 18.08.1993 по 14.04.1994, з 21.04.1994 по 14.05.1997, з 16.03.2000 по 15.08.2001.

Щодо не зарахування до стажу позивача періоду військової служби з 10.11.1981 по 09.12.1983 з тих підстав, що у військовому квитку НОМЕР_2 від 30.10.1981 дата призову має виправлення, суд зазначає наступне.

Суд зауважує. що відповідачем не зараховано весь період проходження позивачем військової служби.

Разом з тим, у військовому квитку НОМЕР_2 мітиться наступна інформація:

п. 15 Проходження дійсної військової служби: в/ч НОМЕР_3 ; військове звання - курсант; дата зарахування в частину та № наказу: 20 листопада 1981 року (а.с. 18).

п. 21 присвоєння військових звань та класності за спеціальністю: військова звання, класна кваліфікація: військовий будівельник, рядовий, наказ №58 від 20.11.1981 (а.с. 17).

Як вбачається з військового квитка НОМЕР_2 дата призову позивача на військову службу має виправлення, що ставить під сумнів день, а не місяць та рік початку проходження позивачем військової служби.

Факт проходження ОСОБА_2 строкової служби та кінцевої дати проходження позивачем військової служби, відповідач під сумнів не ставить.

Однак з урахуванням змісту військового квитка ОСОБА_2 чітко вбачається дата наказу зарахування у військову частину 20 листопада 1981 року.

Оскільки інших доказів щодо дати призову позивача на військову службу матеріали пенсійної справи не містять, суд з метою захисту порушених прав позивача вважає за можливе задовольнити позовну вимоги в цій частині частково шляхом зобов`язання зарахувати до стажу позивача період із 20.11.1981 по 09.12.1983.

Щодо не зарахування періоду навчання з 15.09.1980 по 20.12.1980 з тих підстав, що у свідоцтві №896936 від 23.12.1980 відсутня печатка, по батькові не повністю

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

В трудовій книжці позивача серії відсутній запис про навчання позивача у період із 15.09.1980 по 20.12.1980, а Свідоцтво №896936 не містить відтиску печатки навчального закладу.

Враховуючи вимоги Порядку № 637 трудовий стаж позивача може бути встановлений на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації навчального закладу не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці чи інших офіційних документах, про що зроблений відповідний висновок Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 по справі № 687/975/17.

Суд зауважує, що вказане вище Свідоцтво не мiстить помарок, виправлень та пiдчисток, на ньому є пiдписи керівника навчальної організації та голови військової екзаменаційної комісії

Отже, твердження відповідача про відсутність підстав для зарахування періоду роботи позивача до страхового стажу у зв`язку з відсутністю в Свідоцтві печатки, є безпідставними.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, представник позивача просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у зарахуванні періодів до стажу позивача.

Однак, під час розгляду адміністративної справи встановлено, що за результатом розгляду заяви ОСОБА_2 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, за принципом екстериторіальності, прийняло рішення від 15.05.2023 про відмову у призначенні пенсії.

Таким чином, з метою захисту порушених прав позивача, саме рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, а не дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право особи на суд передбачає можливість отримати не лише формальний захист (визнання і підтвердження порушених прав), але й фактичний захист (тобто дійсне й ефективне поновлення порушених прав).

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Отже, аналіз наведених норм дає суду підстави для висновку, що кожному гарантується право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений повноваженнями, зокрема, щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, або ж прийняти рішення, і це прямо убачається з пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до пункту 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Суд зауважує, що відсутність необхідного страхового стажу 30 років було єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсію.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами визнається наявність у позивача станом на дату зверненні із заявою про призначення пенсії стажу 26 років 11 місяців 22 дні. Під час розгляду справи судом встановлено протиправність щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи тривалістю більше семи років

Отже, станом на дату звернення за призначенням пенсії, вік позивача становив 59 років 11 місяців 06 днів, страховий стаж становить більше 32 років, що є достатнім для призначення йому пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач досягнув 60 років 02.06.2023, а його звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відбулось 08.05.2023, тобто в межах строку, визначеного п. 1 ч. 1 статті 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, то призначення і виплата пенсії має відбутися з 03.06.2023 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку), а не із 08.05.2023, як помилково вказує представник позивача.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення відповідно до законодавства про екстериторіальність. У свою чергу, позивач подав заяву та документи про призначення пенсії за віком за місцем свого проживання, після прийняття рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 , останній буде знаходитись на обліку саме в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке йому буде виплачувати пенсію, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фону України в Житомирській області призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Враховуючи, що рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 858,88 грн.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області (пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, Харків, Харківська область, 61022, ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.05.2023 №14.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити з 03 червня 2023 року ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу періоди: військової служби з 10.11.1981 по 09.12.1983; навчання з 15.09.1980 по 20.12.1980; роботи в росії з 18.08.1993 по 14.04.1994, з 21.04.1994 по 14.05.1997, з 16.03.2000 по 15.08.2001.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 858 ( вісімсот п`ятдесят вісім ) гривень 88 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук