Справа № 182/3212/23
Суддя: Кобеляцька-Шаховал І. О.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/3212/23
Провадження № 2-а/0182/7/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.02.2024 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Начальник відділу державного нагляду контролю Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області Дяденчук Дмитро, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Начальник відділу державного нагляду контролю Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області Дяденчук Дмитро, про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 31 травня 2023 року начальником відділу державного нагляду контролю в Дніпропетровській області відносно неї була складена постанова про застосовування адміністративно-господарського штрафу № 004369 з тих підстав, що вона 15 квітня 2023 року, о 09 годині 00 хвилин, на автомобільній дорозі М-14, Одеса-Мелітополь, 21 км+434м, допустила порушення ст.ст.34, 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 946/18241, відповідальність за яке передбачена аб.3 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», що підтверджується актом № 356276 від 15 квітня 2023 року та постановлено стягнення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп. Згідно з актом № 356276 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт на час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, 15 квітня 2023 року державним інспектором з державного нагляду контролю Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області, на автомобільний дорозі М-14, Одеса-Мелітополь, 21 км+434 м., о 09 годині 00 хвилин, було виявлено транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 (який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ, серія НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснював вантажне перевезення фасованого дерев`яного вугілля, згідно товарно-транспортної накладної. При цьому, в зазначеному акті міститься посилання на ту обставину, що вона як власник транспортного засобу не забезпечила водія документами, визначеними ст.48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», також, в тому числі, допустила порушення ст.34 ЗУ «Про автомобільний транспорт», п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 946/18241, відповідальність за яке передбачена аб.3 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», та постановлено стягнення адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп. З даним твердженням та прийнятою постановою відносно неї не погоджується, оскільки вважає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 0043699 є протиправною, незаконною та її слід скасувати, виходячи з наступного. Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 року № 385 (далі - Інструкція № 385), Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року № 340 (далі - Положення № 340). Відповідно до пункту 1 "Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 (Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті. Пунктом 4 Положення № 103 передбачено, що основним завданням Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті. У відповідності до абзацу першого пункту 8 означеного Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи Згідно з пунктом 2 Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами державного контролю під час планових, позапланових та рейдових перевірок на підставі направлення на перевірку. Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту (пункт 14 Порядку № 1567). Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. Частина 1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлює відповідальність автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт у вигляді адміністративно - господарських штрафів, зокрема, за надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, застосовується штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абз.3 ч.1 ст.60). Пунктами 20 та 21 Постанови № 1567 передбачено, що виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з Додатком 3. Відповідно до зазначеного Додатку в графі «що належить» зазначається суб`єкт, якому належить транспортний засіб, що перевіряється, тобто, власник цього транспортного засобу, а не перевізник. Випадком, коли у даній графі Акту може зазначатися автомобільний перевізник, є ситуація, коли і власником транспортного засобу, і перевізником є одна і та сама людина. Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами. В той же час, відповідно до ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Таким чином, власником транспортного засобу і автомобільним перевізником не завжди є одна і та сама особа. Абз.1, ч.1 ст.60 ЗУ "Про автомобільний транспорт" передбачає відповідальність саме автомобільних перевізників за порушення транспортного законодавства у вигляді адміністративно - господарських штрафів, зокрема, за надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону. Постановою № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5. У постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу було зазначено мене, як на особу та суб`єкта, на якого накладається штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт, тобто як на особу, яка є автомобільним перевізником. При цьому, як на підставу визнання постанови протиправною, позивачка посилається на те, що, у відповідності до довідки, вона себе не вважає особою, яка здійснює будь-який вид діяльності або, в іншому випадку, як особа, яка здійснює або займається підприємницькою діяльністю, не є. Тобто, нею на безоплатній основі було надано належний транспортний засіб іншій особі, в даному випадку, - ОСОБА_2 , який здійснював перевезення вантажу, що, фактично, сумніву не викликає, оскільки дане твердження міститься в складному акті, де зазначено, що ФОП ОСОБА_2 здійснював перевезення ТЗ марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 . Крім цього, факт перевезення ФОП ОСОБА_2 товару фасованого дерев`яного вугілля ТЗ марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , підтверджується накладною № 0784 від 14 квітня 2023 року. Тобто, в даному випадку, перевізником є ОСОБА_2 , який, і повинен відповідати за можливе вчинення правопорушення, а не вона як власник транспортного засобу. Крім цього, відповідно до пункту 26 Постанови № 1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. В той час, коли відповідачем, як особою, яка склала постанову, було повідомлено лише її як власника транспортного засобу, а перевізника ФОП ОСОБА_2 повідомлено не було, так як лист щодо притягнення до адміністративної відповідальності було адресовано лише на її адресу, враховуючи вищевикладені обставини, а також вимоги закону, відповідач, при винесені постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу, діяв з порушенням вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки вона не є перевізником розумінні ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт". За таких обставин просить суд прийняти до розгляду позов, поновити строки на звернення з даним позовом, скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 004369 від 31 травня 2023 року начальника відділу державного нагляду контролю Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області Дмитра Дяденчука про притягнення її до адміністративної відповідальності, яка передбачена абзацем 3 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. 00 коп. та провадження у справі закрити. Стягнути з відповідача на її користь за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 536 грн. 80 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року по даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач мав право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.162 КАС України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.17-18).

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача, у відповідності до ст.162 КАС України, своїм правом скористався та подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого, як на підставу відмови в задоволенні позову, посилався на порядок № 1567, яким врегульовано державний контроль усіх транспортних засобів, рейдова перевірка, виконання водієм вимог та правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, а також правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України. При цьому, як на підставу відмови в задоволенні позову, посилався на те, що, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку, відповідно до вимог законодавства, здійснюються заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху. Тобто, положеннями чинного законодавства покладається обов`язок на перевізника із забезпечення водія відповідних документів. А, відтак, було встановлено порушення вимог аб.3 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», внаслідок якого складено постанову від 31 травня 2023 року за № 004369 (а.с.27-37).

Враховуючи доводи, викладені у позовній заяві та відзиві, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до норм статті 280 КУпАП, орган (посадова особа), при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень», належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 15 квітня 2023 року старшим державним інспектором відділу державного нагляду (контролю) Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області Дяденчуком Дмитром проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами якої складено Акт № 356270. Відповідно до висновків Акту перевірки транспортного засобу, марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , виявлено порушення ст.34 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевізник не забезпечив водія оформленою особистою карткою водія до цифрового тахографа, наказ МТУ № 385 від 24 червня 2010 року, у тому числі, порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», абзац 3, перевезення вантажу за відсутності, на момент проведення перевірки, документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутня особиста картка водія до цифрового тахографа (а.с.9).

31 травня 2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 004369, якою за порушення ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17 000 грн. 00 коп. (а.с.10). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з акту № 356270 від 15 квітня 2023 року, він був складений відносно особи водія, який безпосередньо керував транспортним засобом, марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 та, крім цього, у вищевказаному акті посадова особа власноруч до акту внесла відомості, що на час перевірки транспортного засобу, марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , ним керував ФОП ОСОБА_2 . Згідно до накладної № 0784 від 14 квітня 2023 року, на підставі внутрішнього переміщення, ФОП ОСОБА_2 на транспортному засобі, марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , здійснював з м.Нікополя до м.Одеси перевезення товару (а.с.11). Тобто, на момент перевірки, вищевказаний транспортний засіб був у користуванні ФОП ОСОБА_2 , що дає суду підстави вважати, що позивачка у спірних правовідносинах не відноситься до категорії автомобільних перевізників, в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", з огляду на те, що транспортний засіб було надано в користуванні іншій особі. Відтак, на момент перевірки, транспортний засіб перебував у користуванні ФОП ОСОБА_2 , що не заперечується як позивачкою, так й посадовою особою при проведенні перевірки, оскільки в акті містяться відмітки про особу, відносно якої було здійснено перевірку. Однак, представник відповідача у відзиві на позовну заяву, аргументуючи свою позицію щодо процедури реалізації Уктрансбезпекою своїх повноважень щодо притягнення суб`єктів господарської діяльності до відповідальності, послався на абзац 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Відповідач звертає увагу, що власник транспортного засобу, в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування, зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких, на законних підставах, використовується транспортний засіб (договір оренди та тимчасовий реєстраційний талон).

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

В силу частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, серед інших, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контроль за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України.

Приписами частини чотирнадцятої статті 6 Закону № 2344-III визначено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з частинами першою - другою статті 48 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385 , транспортні засоби, призначені для перевезення небезпечних вантажів, обладнують тахографами з урахуванням положень пунктів 2.1 - 2.3 цього розділу та відповідно до законодавства щодо встановлення вимог до конструкцій таких транспортних засобів.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (994_016), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 1567).

В силу пунктів 21, 22 Порядку № 1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Приписами пункту 25 Порядку № 1567 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

В силу частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, передбачено штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм слідує, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених статтею 48 Закону № 2344-III, зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

При цьому, до переліку інших документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, передбачених законодавством віднесено, зокрема, в даному випадку, картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом (п.3.3 Інструкції № 385). Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону № 2344-III документів, на підставі яких здійснюються внутрішні перевезення вантажів, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ. При цьому, Законом № 2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників.

У рамках розгляду даних спірних правовідносин, суд обмежений питаннями правильності визначення саме власника транспортного засобу автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт» та накладення на нього адміністративно-господарських санкцій. Так, абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону N 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.

В розумінні вимог статті 1 Закону N 2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка. Послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка по справі є власником транспортного засобу, який перевірявся Відділом Укртрансбезпеки. Разом з тим, позивачка передала ФОП ОСОБА_2 у безстрокове користування транспортний засіб, який був ним прийнятий та використовувався виключно з метою здійснення господарської діяльності, про що свідчать дані про фізичну особу підприємця. Як зазначалось вище, водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, серед яких є товарно-транспортна накладна.

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня1997 року, визначено: перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 зазначених Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.

Отже, правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні встановлюють, визначають що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).

Матеріалами справи підтверджується, що, відповідно до накладної № 0784 від 14 квітня 2023 року, автомобіль DAF НОМЕР_1 , під керуванням ФОП ОСОБА_2 , здійснював внутрішнє переміщення вантажу та 15 квітня 2023 року відносно нього була здійснена перевірка та стороною відповідача було встановлено факт порушення на додержання вимог закону про автомобільний транспорт. Тобто, суддя звертає увагу, що інформація про ОСОБА_1 як автомобільного перевізника не була зазначена у товарно-транспортній накладній № 0784, якою оформлено перевезення вантажу. Натомість, у вказаній товарно-транспортній накладній саме ОСОБА_2 визначено автомобільним перевізником. Крім того, інформації про те, що ОСОБА_1 виступає автомобільним перевізником акт №356276 від 15 квітня 2023 року не містить. Натомість, вищевказаний акт містить відомості щодо ФОП ОСОБА_2 . Варто зауважити, що в силу статті 48 Закону № 2344-III, водій був зобов`язаний пред`явити уповноваженим особам Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну, адже, такий документ прямо передбачений у вказаній правовій нормі.

Відповідно до статті 800 Цивільного кодексу України, наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.

Отже, у спірних правовідносинах, що склались у цій справі, транспортний засіб передано позивачем в користування ФОП ОСОБА_2 , який його використовував в своїй господарській діяльності, тому саме ФОП ОСОБА_2 судом вважається наймачем і є автомобільним перевізником, у розумінні Закону № 2344-ІІІ, в межах спірних правовідносин.

Таким чином, аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи, суддя виходить передусім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. Автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.

Тому, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.6, 12, 19, 46, 77, 78, 90, 243, 245, 251, 252, 257, 268, 271, 280, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа - Начальник відділу державного нагляду контролю Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області Дяденчук Дмитро, про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 004369 від 31 травня 2023 року начальника відділу державного нагляду контролю Державної служби України з безпеки на транспорті у Дніпропетровській області Дмитра Дяденчука про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, яка передбачена абзацем 3 ч.1 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. 00 коп.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал