Справа № 200/7646/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року справа №200/7646/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частина НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 200/7646/21 (головуючий І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за весь період служби тобто з 27.11.2015 року по 27.11.2018, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення; зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.11.2018 року та надати довідку з помісячним розрахунок індексації за період з 27.11.2015 року по 27.11.2018 року; стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середнього грошового забезпечення у розмірі 700 грн., за період з 27.11.2018 року по дату винесення судового рішення.

Ухвалою суду від 22.06.2021 року поновлено позивачу строк звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року позов задоволений частково: визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за весь період служби тобто з 27.11.2015 року по 27.11.2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 27.11.2015 року по 27.11.2018 року, з урахуванням виплачених сум; стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на користь позивача середній заробіток час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5000 грн.; в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.10.2021 року доповнено резолютивну частину рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14.09.2021 абзацом: стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 гривень.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду від. 14.09.2021 року, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, неповне з`ясування обставин. Апелянт вважає, що позивачем пропущено сток звернення з позовом до суду згідно ч. 5 ст. 122 КАС України, що узгоджується з позицією Верховного суду в постановах від 22.01.2020 року у справі № 620/1982/19, від 11.02.2021 року у справі № 240/532/20.

Апелянт зазначив, що індексація грошового забезпечення здійснюється винятково: у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації в розмірі 103%; наявності фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Отже, індексація грошового забезпечення не має постійного характеру, а виплачується лише у встановлених законом випадках.

Тобто, індексація грошового забезпечення не є складовою заробітної плати, а тому на суму індексації не розповсюджуються вимоги ст. 116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця.

Таким чином, предметом цього адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення). Вказана позиція викладена в постанові Верховного суду від 22.01.2020 року у справі № 620/1982/19.

Окрім цього, вимоги позивача про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є передчасними, оскільки визначити остаточний обсяг своїх вимог позивач може лише в день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

За витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 27.11.2018 року № 252, водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення1 батальону оперативного призначення окремого заглну спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » старшого сержанта ОСОБА_1 звільнено відповідно до ст. 26 ч. 5 п. «2» згідно з пунктом «в» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2018 № 129 о/с у відставку ЗС України без права носіння військової форми одягу, та направити його на військовий облік до Кальміусько-Нікольського ОРВК Донецької області, з 27 листопада 2018 року (а.с.13).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 27.11.2018 року № 2634 позивач у період з 27.11.2015 по 06.07.2016, з 22.07.2016 по 01.12.2016, з 05.12.2016 по 16.04.2017, з 04.05.2017 по 25.06.2017, з 12.07.2017 по 03.12.2017, з 19.12.2017 по 27.03.2018, з 13.04.2018 по 13.05.2018, з 30.05.2018 по 15.07.2018, з 31.07.2018 по 26.11.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, та сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській області в районі проведення операції об`єднаних сил ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с. 11).

Період проходження позивачем військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України у період з 27.11.2015 року по 27.11.2018 року підтверджується військовим квитком (а.с. 8-11).

Позивач 06.04.2021 року звернувся із заявою до відповідача, в якій просив нарахувати та виплатити за період з 27.11.2015 року по 27.11.2018 року індексацію грошового забезпечення (а.с. 14).

Листом Військовій частині НОМЕР_1 від 05.05.2021 року № 40/57/32-1519 повідомлено позивачу, що у зв`язку з обмеженим фінансовим ресурсом, який виділявся ВЧ НОМЕР_1 на виплату грошового забезпечення у 2017 році для проведення індексації грошового забезпечення у вказаний період не було законних підстав. У 2018 році було підвищено грошове забезпечення за рахунок збільшення посадового окладу, базовим місяцем став березень 2018 року. За період з 01.03.2018 року по 27.11.2018 року виплата індексації грошового була проведена в повному обсязі у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.7).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2021 року № 0910 про розрахунок індексації грошового забезпечення позивачу сплачено індексацію грошового забезпечення у червні-липні 2016 року по 59,45 грн та у грудні 2016 року в сумі 75,20 грн. (а.с. 55).

Щодо строку звернення до суду.

Позивач звернувся з цим позовом до суду 11.06.2021 року шляхом поштого відправлення, яким отримано Донецьким окружним адміністративним судом 18.06.2021 року.

За ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).

Підставами пропуску строку звернення до суду позивачем зазнчаено відсутність юридичної освіти у зв`язку з чим не міг знати, що його права порушуються відповідачем за весь період служби шляхом невиплати індексації грошового забезпечення.

Ухвалою суду першщої інстанції від 22.06.2021 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та поновлено позивачу строк звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Враховуючи викладене, незначний термін пропуску звернення до суду з часу, коли позивачу стало відомом про порушення своїх прав - 05.05.2021 року, з позовом звернувся до суду 11.06.2021 року (4 дні), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин, який поновлено.

Щодо посилання апелянта на правову позицію Верховного суду в постановах від 22.01.2020 року у справі № 620/1982/19, від 11.02.2021 року у справі № 240/532/20, то колегія суддів зазначає, що зроблені судом першої інстанції висновки їм не протирічать.

Щодо індексації грошового забезпечення за період з 27.11.2015 року по 27.11.2018 року.

Згідно ч.ч. 2, 3 статті 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За ст. 1 Закону України від 03.07.1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення», в редакції Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017 року (далі - Закон №1282) індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За ст. 4 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону № 1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 статті 6 Закону № 1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

За п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікуванняЗакону України від 06.02.2003 року №491-IV«Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців (п. 2 Порядку № 1078).

Згідно п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1цього Порядку.

Листом Міністерства соціальної політики України № 2365/0/14-13/10 від 01.03.2013 року роз`яснено, що відповідно допункту 5 Порядку № 1078 місяць, в якому відбулося підвищення грошових доходів населення, в тому числі за рахунок виплат, передбачених пунктом 2 Порядку № 1078, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для проведення індексації. Грошові доходи, одержані за цей місяць, не індексуються, якщо сума підвищення доходу перевищує суму індексації. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

За матеріалами справи позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 27.11.2015 року по 27.11.2018 року.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (ст. 9 Закону № 1282).

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статті 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

За п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету; 3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів; 4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття; 5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються; 6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів; 7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.

У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації військовослужбовців, дає підстави для нарахування індексації грошового забезпечення у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку № 1078.

Отже, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Відсутність механізму виплати індексації не може позбавляти позивача права на отримання належних йому сум невиплаченого доходу.

Щодо посилань відповідача на те, що коштів на індексацію грошового забезпечення військовослужбовців не було призначено, суд враховує, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Крім того, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

Враховуючи викладене, апеляцінйий суд погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за весь період служби тобто з 27.11.2015 року по 27.11.2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 27.11.2015 року по 27.11.2018 року.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку.

В постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного суду акцентувала увагу, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 Кодексу законів про працю України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновком Великої Палати Верховного Суду якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній у постанові підсумувала, що з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зменшення судом розміру означеного середнього заробітку, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, має залежати від розміру недоплаченої суми, належної працівникові при звільненні.

Мета відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Тож, саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Ці висновки підтримані Великою Палатою Верховного Суду і у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17.

На підтримку наведеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду, 30.11.2020 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 480/3105/19. У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Таким чином, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки на день виключення зі списків особового складу військової частини позивач не був забезпечений повністю грошовим забезпеченням, зокрема, в частині виплати індексації грошового забезпечення, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У цій справі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування, враховуючи, що питання нарахування виплат, про які йдеться у справі, є спірним, з позивачем при звільненні проведено розрахунок з інших видів грошового забезпечення. Суд також враховує тривалий час затримки розрахунку при звільненні (протягом якого позивач не звертався до суду з відповідним позовом), що, в разі застосування загального порядку обчислення компенсації призведе до значного перевищення розміру компенсації над сумою заборгованих виплат.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на користь позивача середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5000 грн. Розмір, визначений судом першої інстанції, суми середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 200/7646/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 21 лютого 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв