Справа № 300/470/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 300/470/23 пров. № А/857/25280/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року (головуючого судді Остап`юка С.В., ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі №300/470/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10.02.2023 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність щодо ненадання відповіді на звернення від 22.06.2022 та зобов`язання відповідача надати відповідь на звернення від 26.06.2022.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю. Вказує серед іншого, що 10.02.2023 поштовим листом отримав відповідь від 21.12.2022 №639/108/15-1022 начальника відділу головної інспекції Сергія Берладіна на звернення позивача від 22.06.2022, що підтверджується матеріалами судової справи №300/815/23 та рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023, де він власне, по суті оскаржував вже отриману відповідь відповідача на звернення від 22.06.2022 рішення набрало законної сили та видано виконавчий лист. Таким чином, з моменту отримання відповіді з Національної поліції до моменту відтиску штемпеля на поштовому листі з відповіддю відповідача від 21.12.2022 відповідач мав достатньо часу на надання відповіді на звернення від 22.06.2022, і цей строк виходить за межі 30 днів та становить двох місячний термін, тому і позивався до суду бо відповіді не отримував, а отримав вже тоді, коли подав позов до суду та дав відповідачу знати про себе.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до Міністра внутрішніх справ України Монастириського Дениса Анатолійовича із скаргою від 22.06.2022 на працівників поліції № 4 (м. Рогатин) Івано-Франківського районного управління поліції в Івано-Франківській області: майора поліції - Гальму Ярослава Володимировича та начальника відділу поліції Гаврилишина Петра, заступника начальника Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, начальника слідчого управління Максиміва Ігоря Миколайовича.

Скарга позивача від 22.06.2022, у зв`язку з набранням чинності Закону України "Про Національну поліцію", передана на розгляд до Національної поліції України.

Національна поліція України за наслідками вказаної скарги позивача надала йому відповідь за № 24/Ж-2932 від 28.10.2022 та повідомила позивача, серед іншого, про те, що за фактами викладеними у скарзі, в частині можливих неправомірних дій окремих посадових осіб ВП №4 Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, 21.10.2022 за вих. № 9936/108/24/02-2022 копію скарги позивача направлено для розгляду в межах компетенції направлено Відділу головної інспекції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Відділ головної інспекції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області направив позивачу відповідь від 21.12.2022 на його скаргу, згідно якої позивача повідомлено про те, що за зверненням позивача Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області ініційовано та проведено службове розслідування, за результатами якого установлено, що позивач відповідно до статтей 303, 304 Кримінального процесуального кодексу України протягом 2015- 2021 років оскаржено в суді бездіяльність слідчих відділень поліції № 4 (м.Рогатин) Івано-Франківського РУП ГУНП, а також на той час Рогатинського ВП Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчим відділенням відділення поліції № 4 (м. Рогатин) на виконання ухвал Рогатинського районного суду зареєстровано кримінальні провадження. За результатами проведеного службового розслідування підтверджуючих даних, які б свідчили про порушення службової дисципліни начальником відділення поліції № 4 (м.Рогатин) Івано-Франківського РУП ГУНП підполковником поліції Гаврилишиним П.В. та заступником начальника ГУНП - начальником СУ ГУНП полковником поліції Максимівим І.М., в ході його проведення не отримано.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на його звернення від 22.06.2022 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшови висновку, що відповідач надав позивачу відповідь на його звернення від 22.06.2022, то заявлені позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно статті 4 вказаного Закону №393/96-ВР, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до статті 7 Закону № 393/96-ВР забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Відповідно до статті 14 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Згідно статті 15 Закону №393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 1 стаття 16 Закону №393/96-ВР встановлено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Громадянин може подати скаргу особисто або через уповноважену на це іншу особу. Скарга в інтересах неповнолітніх і недієздатних осіб подається їх законними представниками.

До скарги додаються наявні у громадянина рішення або копії рішень, які приймалися за його зверненням раніше, а також інші документи, необхідні для розгляду скарги, які після її розгляду повертаються громадянину.

Відповідно до статті 19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Згідно із статтею 20 Закону №393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

З аналізу положень Закону №393/96-ВР випливає, що в разі надходження до органу звернення чи скарги такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в цьому зверненні чи скарзі обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Окрім того, Законом України «Про звернення громадян» регламентовано надавати відповідь на всі питання, які викладені у скарзі та належать до компетенції органу. У разі, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади зверненні, не входить до його повноважень, звернення повинно бути направлено за належністю.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №815/1178/17 та від 30.11.2020 у справі № 280/4698/19.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підставою для звернення до суду у розглядуваних спірних правовідносинах, є незгода позивача з діями відповідача щодо надання відповіді на його звернення від 22.06.2022.

Тобто, в даній справі позивач просить: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 22.06.2022 та зобов`язати відповідача об`єктивно та всебічно перевірити звернення позивача ОСОБА_1 від 22.06.2022 та надати вмотивовану відповідь відповідно до вимоги Закону України «Про звернення громадян».

Однак як вбачається із рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №300/815/23 в цій справі ОСОБА_1 просив: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо надання необґрунтованої відповіді від 21.12.2022 № 639/108/15-1022 на звернення позивача від 22.06.2022; - зобов`язати Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області об`єктивно та всебічно перевірити звернення ОСОБА_1 від 22.06.2022 та надати вмотивовану відповідь відповідно до вимог ЗУ Про звернення громадян.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №300/815/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 22.06.2022 у строк визначений статтею 20 ЗУ «Про звернення громадян». Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області повторно, із урахуванням висновків суду, розглянути звернення ОСОБА_1 від 22.06.2022 та надати повну та обґрунтовану відповідь на таке звернення. Згідно інформації із Єдиного державного реєстру судових рішень вказане рішення набрало законної сили 03.08.2023 та не оскаржено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/11203459).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів враховує, що в силу положень частини 4 статті 372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

За правилами частини 1 статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В свою чергу, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, (далі - Закон №1404-VIII), а стаття 1 вказаного Закону визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень, що передбачає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначений розділом VIII Закону №1404-VIII.

В свою чергу, положеннями статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм слідує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а та 16.02.2019 у справі №816/2016/17.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Апеляційний суд зазначає, що вищезазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналіз наведених вище норм права, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача, на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутися до суду в порядку судового контролю за виконанням судового рішення (стаття 382 КАС України) або із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання такого рішення суду (стаття 383 КАС України), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак колегія суддів встановила, що фактично вимоги позивача повторються і зводяться на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №300/815/23, яке набрало законної сили і не може розглядатися в окремому провадженні.

За змістом статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18 тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Проаналізувавши предмет спору у цій справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №300/815/23, в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо надання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 22.06.2022 у строк визначений статтею 20 ЗУ «Про звернення громадян» та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області повторно, із урахуванням висновків суду, розглянути звернення ОСОБА_1 від 22.06.2022 та надати повну та обґрунтовану відповідь на таке звернення.

Таким чином, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач у цій справі обрав не вірний спосіб захисту своїх прав шляхом подання позову про надання відповіді на його звернення, оскільки вже є рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №300/815/23, яке набрало законної сили і його вимоги задоволені шляхом зобов`язання Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області повторно, із урахуванням висновків суду, розглянути звернення ОСОБА_1 від 22.06.2022 та надати повну та обґрунтовану відповідь на таке звернення, що він просить і в цьому позові. На думку колегії суддів, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що у свою чергу, унеможливлює задоволення позову у цій справі.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1, частин 2 та 4 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, колегія суддів роз`яснює, що позовні вимоги в цьому позові задоволенню не підлягають з мотивів, які наведені вище у цій постанові судом апеляційної інстанції, а в решті залишенню без змін, адже судом першої інстанції правильно прийнято рішення про відмову в задоволенні позову, відповідно апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року у справі №300/470/23 - змінити в частині мотивів відповідно до мотивувальної частини постанови апеляційного суду.

В іншій частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року у справі №300/470/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 20.02.2024