Справа № 560/1923/23
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 560/1923/23

адміністративне провадження № К/990/5561/24

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду

Мельник-Томенко Ж.М., перевіривши касаційну скаргу Пенькас Вікторії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року у справі №560/1923/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому провив:

- визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 премій відповідно до прийнятих відповідачем наказів в межах фонду преміювання працівників Державної податкової служби з урахуванням посадового окладу в загальній сумі 34694,00 грн, та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу премії відповідно до прийнятих відповідачем наказів в межах фонду преміювання працівників Державної податкової служби з урахуванням посадового окладу в загальній сумі 34694,00 грн, в тому числі за лютий 2022 року 20%, що становить 3154,00 грн, за квітень 2022 року 30%, що становить 4731,00 грн, за травень 2022 року 30%, що становить 4731,00 грн, за червень 2022 року 20%, що становить 3154,00 грн, за липень 2022 року 20%, що становить 3154,00 грн, за серпень 2022 року, що становить 3154,00 грн, та за вересень 2022 року 20%, що становить 3154,00 грн, за жовтень 2022 року 20%, що становить 3154,00 грн, за листопад 2022 року 30%, що становить 4731,00 грн, та за грудень 2022 року 30%, що становить 4731,00 грн;

- визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо зменшення та невиплати ОСОБА_1 надбавок за інтенсивність праці та за виконання особливо важкої роботи з урахуванням посадового окладу в сумі 15770 грн, за період з травня 2022 по грудень 2022 року в загальній сумі 178516,40 грн, та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавки за інтенсивність праці та за виконання особливо важкої роботи з урахуванням посадового окладу в сумі 15770 грн, в тому числі за травень 2022 року в сумі 15454,60 грн, за інтенсивність праці та за виконання особливо важливої роботи в сумі 15454,60 грн, за червень 2022 року за інтенсивність праці 14035,30 грн, та за виконання особливо важливої робот 14035,30 грн, за липень 2022 року за інтенсивність праці 10881,30 грн, та за виконання особливо важливої роботи 4573,30 грн, за серпень 2022 року за інтенсивність праці 10881,30 грн, та за виконання особливо важливої роботи 4573,30 грн, за вересень 2022 року за інтенсивність праці 11039,00 грн, та за виконання особливо важливої роботи 4731,00 грн, за жовтень 2022 року за інтенсивність праці 11039,00 грн, та за виконання особливо важливої роботи 4731,00 грн, за листопад 2022 року за інтенсивність праці 12931,40 грн, та за виконання особливо важливої роботи 12931,40 грн, за грудень 2022 року за інтенсивність праці 15612,30 грн, та за виконання особливо важливої роботи 15612,30 грн;

- стягнути з Державної податкової служби України на користь ОСОБА_1 кошти в загальній сумі 213210,40 грн, в тому числі суму недоплаченої премії за період з лютого 2022 року по грудень 2022 року в загальній сумі 34694,00 грн, суму недоплачених надбавок за інтенсивність праці та за виконання особливо важкої роботи за період з травня по грудень 2022 року в загальній сумі 178516,40 грн.

- стягнути з Державної податкової служби України витрати на правничу допомогу в сумі 40000,00 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, представник позивача звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2023 року касаційну скаргу Ткачука Богдана Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року у справі №560/1923/23 - повернуто особі, яка її подала.

13 лютого 2024 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга представника позивача на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року у справі №560/1923/23.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, у касаційній скарзі скаржник зазначає про те, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги не враховано рішення Європейського суду з прав людини та позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №826/16495/17, від 20 травня 2021 року у справі №340/347/20, виходячи із якої Верховний Суд зазначив, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення не повинно надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними.

Проте, Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

При цьому у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду.

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Всупереч вищенаведеному, скаржником чітко не зазначено норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, а також не доведено подібності правовідносин у цій справі та у наведених справах.

Посилання на практику Верховного Суду без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Окрім цього, Верховний Суд зазначає, що цитування уривків з постанов Верховного Суду, не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також слід зазначити, що посилання скаржника на неврахування висновків Європейського суду з прав людини не узгоджуються в визначеними законодавцем підставами касаційного оскарження, передбаченими, зокрема, пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Також скаржник у касаційній скарзі вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування Закону №889-VIII, Постанови КМУ №1346 у подібних правовідносинах за умови наявності у суб`єкта владних повноважень бюджетних коштів для виплати надбавок та премій.

Так, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Проте, всупереч вищенаведеному, скаржником не вказано норму права (пункт, частина, стаття), щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, а лише формально зазначено про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування Закону №889-VIII, Постанови КМУ №1346. Окрім цього, скаржник не обґрунтував у чому саме полягала помилка суду апеляційної інстанції при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що лише посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Верховний Суд звертає увагу, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За викладених обставин касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.

Керуючись статтями 248, 328, 330, 332, 341, 355, 359 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Пенькас Вікторії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 червня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2023 року у справі №560/1923/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЖ.М. Мельник-Томенко