Справа № 340/526/24
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

19 лютого 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/526/24

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО перевіривши матеріали у справі

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Територіальне управління Служби судової охорони у Кіровоградській області (25006, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 33, )

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника адвоката Кушнірьова О.М., звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Кіровоградській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000 гривень щомісячно за період з 30.08.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 19.01.2023 включно.

2) зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Кіровоградській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 30000 гривень щомісячно за період з 30.08.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 19.01.2023 включно.

Ухвалою судді від 05.02.2024 залишено без руху позовну заяву та встановлено строк для усунення виявлених недоліків.

У встановлений суддею строк представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій клопотання про поновлення строку звернення до суду не подано, а причинами пропуску строку звернення зазначені ті ж самі доводи, що у позовній заяві.

Зокрема, зазначено, що строки звернення до суду з цим позовом повинні відраховуватись від дати набрання сили судовим рішенням у справі 340/3961/22, а саме - з 07.12.2023. Так, у вказаній справі позовні вимоги стосувались ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022, за період з 24.02.2022 до закінчення дії воєнного стану, водночас такі вимоги були задоволені лише частково - з 24.02.2022 по 29.08.2022, і лише після набрання законної сили рішенням у цій справі позивач, на думку його представника, дізнався про порушення своїх прав щодо невиплати зазначеної додаткової винагороди за період з 30.08.2022 по 19.01.2023 та вирішив звернутись до суду з цим позовом.

Згідно з частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 233 КЗпПУ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, даний позов мав бути поданий до адміністративного суду у тримісячний строк з дня, коли позивач дізнався або ж повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Суд зазначає, що представник позивача, який також представляв інтереси позивача і у справі 340/3961/22, отримав копію рішення у вказаній справі в особистий електронний кабінет 08.11.2022, а отже не міг не знати період, за який його позовні вимоги були задоволені.

Позивач не подавав апеляційну скаргу на рішення суду у справі № 340/3961/22, а отже, погодився з таким рішенням.

Водночас, апеляційна скарга, що була подана відповідачем у справі та за якою й відбувався апеляційний перегляд такого рішення, за своїм змістом стосувалась не періоду, за який було задоволено позовні вимоги, а зводилась до незгоди з ухваленим рішенням взагалі, апелянт (відповідач) просив повністю відмовити у задоволенні позову.

Отже перегляд справи 340/3961/22 в апеляційному порядку жодним чином не впливав на правовідносини щодо нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 30.08.2022 по 19.01.2023 (що є предметом спору у справі, що розглядається), оскільки такий перегляд не стосувався вирішення зазначених позовних вимог, а отже очікування результату вирішення такої справи в апеляційному суді не могло вплинути на перебіг строку звернення до суду з цим позовом.

Суд також зазначає, що в ухвалі від 05.02.2024 вже надано оцінку наведеним доводам представника позивача, зазначено, що наявність таких обставин не є поважною причиною для поновлення пропущеного строку звернення до суду, та запропоновано навести інші, поважні причини пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Представник позивача, крім наведеного, у своїй заяві також посилається на постанову Верховного Суду у справі №500/1912/22 від 29.09.2022 та зазначає, що суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовними заявами під час дії правового режиму воєнного стану, може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду гарантованого Конституцією України.

Водночас, суд наголошує, що позивачем не наведено жодних конкретних обставин, подій або фактів та відповідних їх доказів того, яким саме чином наведене позивачем обґрунтування заважало останньому звернутися до адміністративного суду з цим позовом у строки, передбачені КАС України.

Сам факт запровадження воєнного стану в Україні без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, і у наведеній представником позивача постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22.

Суд зазначає, що саме лише перелічування загальновідомих фактів про введення в дію правового режиму воєнного стану, без наведення будь-якого зв`язку між цими подіями та об`єктивною можливістю позивачем захистити своє порушене право у порядку та строки, визначені Законом, не може бути визнано судом поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Інших причин пропуску строку звернення до суду позивачем та його представником до суду не надано.

Суд наголошує, що при визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таку правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.05.2022 у справі 9901/484/21.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19 вказав, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись". Під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відтак, незнання про порушення своїх прав, про що зазначає позивач, у даному випадку можливо пояснити або байдужістю до своїх прав, або ж свідомим небажанням дізнатися про них, що, як зазначено вище, не може бути поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Суд зазначає, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Суд вважає, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду є неповажними, оскільки вони не свідчать про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до адміністративного суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку.

Щодо доводів представника позивача щодо надмірного формалізму та порушення права позивача на доступ до суду, суд зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, у межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

При чому, право на звернення до суду, у тому числі на доступ до суду у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним та може бути обмежено у встановлений законом спосіб, що не є порушенням права на доступ до суду. Навпаки, безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначено, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1998 року «Осман проти Сполученого королівства» та пункті 54 рішення від 19 червня 2001 року «Круз проти Польщі» зазначено, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі 500/1912/22 зокрема, зазначив, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом.

Отже, застосовуючи наслідки пропуску строку звернення до адміністративного суду за відсутності будь-яких наведених позивачем поважних причин пропуску такого строку, суд суворо дотримується як норм процесуального закону, визначеного КАС України, так і судової практики Верховного Суду та практики Європейського суду з прав людини, а отже жодним чином не вдається до надмірного формалізму та не обмежує прав позивача на доступ до суду у розумінні Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 КАС України).

Відповідно пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках передбачених частиною 2 статті 123 КАС України.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачеві.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248, 256, 293-297 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , разом із доданими документами - повернути.

Копію ухвали невідкладно надіслати позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що згідно з частиною 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду у 15 - денний строк, передбачений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО