Справа № 283/2454/23
Суддя: Саланда О. М.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 283/2454/23
Провадження №2-а/283/6/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2024 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Саланди О.М. з секретарем судового засідання Кравець Л.Ю., розглянувши у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 229, ст.286 КАС України в м. Малині в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

27.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення, в обґрунтування якої зазначив, що він є працівником приватного підприємства «Малинська меблева фабрика». 15.09.2023 керував вантажівкою VOLVO та віз вантаж до підприємства. Рухаючись по вул. Грушевського з північного заїзду у м. Малині його зупинили працівники поліції та винесли щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №553052 за ч.1 ст. 122 КУпАП. Вважає, що вказана постанова є протиправною та необґрунтованою, оскільки винесена з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню в судовому порядку, оскільки не поширюється дія знаків 3.1-3.8, 3.11 на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення. Позивач є працівником ПП «Малинська меблева фабрика» та віз вантаж для підприємства, що і пояснював працівникам поліції. З огляду на розміри та вагу вантажівки, обрав найбільш прийнятний маршрут по прямій, без різких поворотів. Маршрут, яким вказали рухатися працівники поліції, має декілька поворотів, один з яких надзвичайно різкий і вантажівка не проїде перехрестя у один прийом, перекриє смугу зустрічного руху, а водій матиме значно обмежений огляд, що створить аварійну обстановку. Для руху за вказаним працівниками поліції маршрутом доведеться фактично зупинити вантажівку для повороту у декілька прийомів, а у такому разі при початку руху вантажівка через свою вагу колесами фактично «вириватиме» дорожнє покриття. Якщо рухатися іншим маршрутом, який запропонували працівники поліції, не мав змоги дістатися підприємства, адже для заїзду на його територію мав би перетнути суцільну розділяючу смугу. Рух вантажівкою іншими вулицями міст є неможливим через приватну садибну забудову, малу ширину дорожнього полотна та малі перехрестя. Працівник поліції всупереч вимог статті 276 КУпАП не пересвідчився, що такий варіант руху є неможливим, прийняв оскаржувану постанову на місці («прямо на юзі»), не опитав позивача та свідків події, не дослідив докази, що б могли вплинути на розгляд зави, не ознайомив з матеріалами справи. Працівником відповідача, під час розгляду справи зігноровано вимоги статей 268. 278. 279. 280 КУпАП. Жодних доказів, які б підтверджували порушення позивачем правил дорожнього руху, до постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не долучено. Також не зазначено, в якому напрямку рухався автомобіль, знаходиться дорожній знак (3.3). Усупереч вказаним вище вимогам законодавства, при вирішенні питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності працівник поліції не обґрунтував факт вчинення адміністративного правопорушення жодними доказами чи поясненнями свідків, також порушив процедуру винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою суду від 06.11.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

27.11.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив, в обґрунтування зазначено, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення винесена у зв`язку із порушенням позивачем Правил дорожнього руху України, цей факт підтверджується матеріалами справи та відеодоказами. Позивачем не наведено обставин, які б свідчили про порушення поліцейським вимог Закону № 580-VIII при здійсненні відеозапису, що може бути підставою для виключення такого електронного доказу з числа доказів у розумінні ст. 251 КУпАП.Твердження позивача на неправомірні дії з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, є необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано.Позивач жодним чином не був обмежений у своїх правах, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.Позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а відтак підстави для задоволення вимог щодо скасування постанови відсутні.Щодо витрат на правничу допомогу, вважаємо, що дані витрати, не підлягають задоволенню, позивачем до матеріалів справи, не долучено жодних підтверджуючих документів, що підтверджують понесені судові витрати

05.02.2024 від позивача надійшла заява про заміну відповідача на належного, а саме на Головне управління Національної поліції в Житомирській області з уточненою позовною заявою та клопотанням про долучення доказів понесення судових витрат на професійну правову допомогу.

Ухвалою суду від 05.02.2024 клопотання позивача про заміну відповідача у справі задоволено.

16.02.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування представник відповідача зазначила, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими оскільки оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення винесена у зв`язку із порушенням позивачем Правил дорожнього руху України, цей факт підтверджується матеріалами справи та відеодоказами. Твердження позивача на неправомірні дії з боку інспектора поліції, допущені під час складання спірної постанови, є необґрунтованими, оскільки будь-яких доказів наявності таких дій суду не надано. Позивач жодним чином не був обмежений у своїх правах, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського (відео направлено до суду).Позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а відтак підстави для задоволення вимог щодо скасування постанови відсутні.Щодо витрат на правничу допомогу, вважає, що дані витрати, не підлягають задоволенню оскільки не долучено жодних підтверджуючих документів, що підтверджують понесені судові витрати ОСОБА_1 .

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, в наданому відзиві на позов просила розглядати справу без її участі та відмовити у задоволенні позовних вимог позивача з причин, зазначених у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, суд прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2023 року було винесено постанову серії БАД № 553052 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень 00 копійок (а. с. 12).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 15.09.2023 року о 17 год. 20 хв. в м. Малині по вул. Грушевського не виконав вимоги дорожнього знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», чим порушив п. 8.4. (в) ПДР Порушення вимог заборонних знаків.

Із наданого відеозапису вбачається, що поліцейський роз`яснив позивачу, яке правопорушення ним було вчинене, на що останній заперечив. Також останнім позивачу було повідомлено про складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та роз`яснено йому право на оскарження та строки оскарження такої постанови, строки сплати штрафу за даною постановою.

Проте з наданого відеозапису фіксації правопорушення неможливо встановити де саме встановлено знак 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» та відсутні будь-які інші належні докази того, що ОСОБА_1 здійснив рух транспортним засобом в зоні дії вищевказаного знаку.

Частиною другою ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, які затверджені постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 року.

Відповідно до п. 8.4 «в» ПДР України, заборонні знаки, запроваджують або скасовують певні обмеження в русі, зокрема, дорожній знак 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено» забороняє рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів.

Не поширюється дія знаку: на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення; на вантажні автомобілі, які мають похилу білу смугу на зовнішній бічній поверхні або перевозять групи людей.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України), суд констатує, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

В судовому засіданні знайшли своє відображення твердження позивача, наведені в позовній заяві про те, що поліцейським не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння останнім адміністративного правопорушення.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітника поліції, з якого неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація, тощо).

Сама лише постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності серії БАД № 553052 від 15 вересня 2023 року не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення.

Інші докази вчинення позивачем вищевказаного адміністративного правопорушення відсутні та не надані відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення та вина особи у його вчиненні, доводяться шляхом надання належних доказів.

Згідно ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, не підтверджується належними доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки відповідач не довів правомірність прийнятого рішення, а в матеріалах справи інші належні та допустимі докази вини позивача відсутні та постанову складено в порушення норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наданих доказів та вимог законодавства, суд приходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 553052 від 15.09.2023 року, слід скасувати, а провадження у справі закрити.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на правову допомогу, до матеріалів справи надано копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 98 від 22.09.2023, акт приймання передачі послуг № 1-26/09/23 від 26.09.2023, інформаційне повідомлення про зарахування коштів № 248 від 07.11.2023.

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що розмір витрат сплачених адвокату, який здійснював підготовку та складання позовної заяви у заявленому розмірі 4000,00 грн є співмірним із складністю справи.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України суд ухвалив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок, що був сплачений позивачем при зверненні до суду та витрати на професійну правничу допомогу 4000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2,8,9,77,78,132,139,205,241-246,286,295 КАСУ, ст.ст. 7, 126, 245, 247, 251, 288, 293 КУпАП, ст. 19 Конституцією України, ЗУ «Про дорожній рух», суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області серії БАД № 553052 від 15 вересня 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складену на ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, закривши провадження по даній адміністративній справі.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , суму понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Згідно ч. 4 ст. 286 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, місце знаходження: Старий Бульвар, 5/37, м. Житомир, .

Суддя: О. М. Саланда