Справа № 380/16302/23
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 рокумісто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Ненчук О.І.,

представника позивача Борецької М.В.,

представника відповідача Холявки І. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Львівський авіаційний завод ЛДАРЗ до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Львівський авіаційний завод ЛДАРЗ , місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Авіаційна, буд. 3 (далі позивач; Товариство) до Головного управління ДПС у Львівській області , місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35 (далі відповідач; ГУ ДПС у Львівській області), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.04.2023 за №7599/13-01-07-07.

Ухвалою від 24.07.2023 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 18.09.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що господарські операції позивача з контрагентом носили реальний характер, що підтверджується наявними первинними бухгалтерськими документами. Позивач не може нести відповідальність за будь-які дії, вчинені іншими особами, оскільки відповідальність має індивідуальний характер. Податковим органом не враховано оскарження позивачем у судовому порядку податкових повідомлень-рішень від 13.12.2022 №14188/13-01-07-01, №14192/13-01-07-01 та те, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили та повторно зменшено суму від`ємного значення ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 713760,00грн.

29.08.2023 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що перевіркою встановлено, що ТзОВ Львівський авіаційний завод ЛДАРЗ оформляло взаємовідносини з ризиковим контрагентом ТзОВ Компанія інженерної взаємодії в авіації, відображення яких у бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення у Декларації з ПДВ за грудень 2022 року, а саме від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) в сумі 64000 гривень. Враховуючи той факт, що господарські операції з поставки вказаних товарно-матеріальних цінностей не відбулися, перевіркою встановлено завищення ДП ЛДАРЗ податкового кредиту за грудень 2022 року на загальну суму 64000 грн, в тому числі по взаєморозрахунках з ТзОВ КІВ АВІА в сумі 64000 грн, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (показник рядка 21 Декларації) за грудень 2022 року на загальну суму 64000 гривень.

Перевіркою також встановлено, що ДП ЛДАРЗ не зменшено в декларації з ПДВ за грудень 2022 року - р.16.3 збільшено/зменшено залишок від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу в сумі 713760 грн, в результаті чого завищено р.16 Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в Декларації з ПДВ за грудень 2022 року та відповідно рядок 17 Усього податкового кредиту в Декларації з ПДВ за грудень 2022 року в сумі 713760 гривень. Отже, ДП ЛДАРЗ на порушення абзацу 5 пункту 4 Розділу II Податковий кредит наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, завищено в поданій податковій декларації з податку на додану вартість за грудень 2022 року у рядку 16.3 залишок від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу в сумі 713760 грн., в результаті чого завищено рядок 17 Декларації Усього податкового кредиту.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Просила суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Посадові особи ГУ ДПС у Львівській області провели документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої склали акт від 22.03.2023 № 5499/13-01-07-07/07684556 (далі Акт перевірки від 22.03.2023), в якому зафіксовано порушення вимог позивачем пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) за грудень 2022 року в сумі 777760,00 грн.

На підставі Акта перевірки від 22.03.2023 відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 25.04.2023 №7599/13-01-07-07 (далі оскаржене податкове повідомлення-рішення), яким за порушення вимог пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість зменшив від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) періоду у розмірі 777760,00 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Законодавчо встановлений мінімум обов`язкових реквізитів первинних та зведених облікових документів визначено у абзацах 1-7 частини другої статті 9 Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 № 996-XIV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України № 996-XIV), відповідно до яких первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з абзацом першим пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (абзац перший пункту 198.6 статті 198 ПК України).

У постановах Верховного Суду від 28.04.2020 (справа № 826/15568/16), від 10.04.2020 (справа № 808/954/17), від 06.03.2020 (справа №803/13/16) викладена правова позиція, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

Отже, фактичне постачання товарів в межах відповідної угоди повинне розглядатися судами як самостійний предмет дослідження. При оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності. Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Щодо фінансово-господарських взаємовідносин позивача з ТзОВ Компанія інженерної взаємодії в авіації суд встановив такі обставини.

29.08.2022 між позивачем (Покупець) та ТзОВ Компанія інженерної взаємодії в авіації (Постачальник) укладено договір поставки №16-22-469КТВ, згідно з умовами якого Постачальник зобов`язується поставляти Покупцю у власність товар (код за ДК 021:2015(CPV); 35641000-9), найменування, кількість та ціна якого визначається згідно зі Специфікацією, яка міститься в Додатку 1 цього Договору, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його в порядку та на умовах цього Договору.

29.08.2022 сторони підписали специфікацію до договору поставки від 29.08.2022 №16-22-469КТВ на товар: циліндр стулки шасі 5.12.5301.1000.91, циліндр стулки шасі 5.12.5301.1000.92.

Згідно з цією специфікацією: загальна сума Договору становить 384000,00 грн, в тому числі ПДВ 64000,00 грн; код предмета закупівлі за цим Договором за ДК 021:2015: 35641000-9; оплата Товару здійснюється Покупцем на умовах 100% оплати вартості фактично отриманого Товару у строк протягом 15 календарних днів після приймання Товару Покупцем по кількості та якості.

За результатами отримання товару складено видаткову накладну від 31.08.2022 №73.

Надаючи оцінку аргументам відповідача про те, що до перевірки не надано платіжного доручення щодо перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТзОВ Компанія інженерної взаємодії в авіації, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 вказаної статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого зазначеного Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктом 85.2 статті 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені у абзаці другому пункту 44.7 вказаної статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадки виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності (пункт 44.6 статті 44 ПК України).

У свою чергу, слід враховувати, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 ПК України визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів. В іншому випадку, обмеження судом предмету дослідження призвело би до неповноти дослідження та порушення справедливого судового розгляду.

Суд звертає увагу, що виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Для цього Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) покладає на суд обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи. У тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Окрім того, частина друга статті 9 КАС України передбачає можливість суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, тобто відповідність доказу об`єктивній дійсності є його безсумнівність, яка обумовлена зібраними матеріалами справи; достатніми, що відображається в наявності такої системи належних, допустимих, достовірних доказів, які отримані в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, пов`язаних з предметом справи та всієї сукупності зібраних у ній доказів і яка достовірно встановлює всі обставини справи; належними, тобто властивість доказу, яка характеризує зв`язок відомостей і які становлять його зміст з обставинами, які підлягають доказуванню. При цьому, суд також повинен враховувати вимоги щодо необхідності офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на його думку, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Приписи Глави 5 КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Поняття доказів визначено положеннями статті 72 КАС України, згідно з якою доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на викладене, суд вважає, що не подання позивачем під час перевірки платіжної інструкції від 09.03.2023 №538 про оплату товару на суму 384000,00 грн не позбавляє права позивача подати таку під час судового розгляду, чим останній і скористався.

Суд зазначає, що таких підхід зумовлений необхідністю повного дослідження обставин справи та здійснення справедливого судового розгляду, що відповідає основним засадам адміністративного судочинства.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 20.04.2021 у справі №560/1158/20.

З приводу покликання податкового органу на встановлення відсутності (законного) джерела походження ідентифікованого товару (відсутність дійсного формування цього активу), що унеможливлює його рух за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 11.11.2020 №320/1147/19, від 24.11.2020 №813/3034/15.

В цьому контексті, суд підкреслює, що відповідно до понятійного апарату ПК України:

- розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (підпункт 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідач не надав суду належних і достатніх доказів того, що позивачу було відомо або повинно було бути відомо про податкові порушення, допущені контрагентом, і у зв`язку із цим ним не проявлено належної обачності при виборі контрагента. Доказів наявності фактів взаємозалежності або узгодженості дій позивача і його контрагента, а також застосування платником схеми розрахунків, яка свідчать про повернення грошових коштів платнику або особам, які мають до нього відношення, відповідач не надав.

Таким чином, при виборі контрагента позивач проявив належну обачність. В свою чергу, відповідач не надав належних і достатніх доказів, які дозволяють зробити висновок про безпідставність одержаної податкової вигоди за взаємовідносинами позивача із ТзОВ Компанія інженерної взаємодії в авіації.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що зміст господарських операцій між позивачем та ТзОВ Компанія інженерної взаємодії в авіації підтверджується первинними документами, такі спрямовані на одержання економічного ефекту у результаті господарської діяльності.

Відтак суд погоджується із доводами позивача про правомірне зарахування за результатами проведеної у серпні 2022 року господарської операції із ТзОВ Компанія інженерної взаємодії в авіації до сум податкового кредиту за грудень 2022 року 64000,00грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що зазначені відповідачем в Акті перевірки від 22.03.2023 порушення позивачем пунктів 198.1, 198.3 статті 198 (завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду за грудень 2022 року на суму 64000,00грн) не відповідають фактичним обставинам справи.

У зв`язку з цим, відповідач протиправно в оскарженому податковому повідомленні-рішенні зменшив від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) періоду у розмірі 64000,00 грн.

Оцінюючи висновки відповідача щодо наявності підстав для зменшення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) періоду на суму 713760,00 грн, суд виходить з такого.

Згідно з Актом перевірки від 22.03.2023 перевіркою р.16 Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, в тому числі р.16.3 Збільшення залишку від`ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу встановлено, що ГУ ДПС у Львівській області на підставі акта перевірки ДП ЛДАРЗ від 22.11.2022 № 15532/13-01-07- 01/07684556 прийнято податкове повідомлення-рішення форми В4 від 13.12.2022 № 14192/13-01-07-01, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації з ПДВ), за серпень 2022 року у розмірі 838670,00 грн.

Перевіркою встановлено, що у прийнятому ГУ ДПС у Львівській області податковому повідомленні-рішенні форми В4 від 13.12.2022 № 14192/13-01-07-01, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації з ПДВ), за серпень 2022 року у розмірі 838670,00 грн включено зменшену суму від`ємного значення 124910,00 грн, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації з ПДВ) за травень 2022 року, на підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Львівській області від 18.10.2022 №11901/13-01-07-03/07684556 та прийнятого податкового повідомлення-рішення форми В4 від 07.11.2022 № 11211/13-01-07-03.

Крім того, на розгляді в Львівському окружному адміністративному суді перебуває справа №380/3942/23 за позовом ДП ЛДАРЗ до ГУ ДПС у Львівській області про скасування прийнятого податкового повідомлення-рішення форми В4 від 07.11.2022 № 11211/13-01-07-03, щодо зменшення суми від`ємного значення 124910 грн, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації з ПДВ) за травень 2022 року. Львівським окружним адміністративним судом 03.03.2023 року прийнято ухвалу про відкриття провадження по даній справі. Отже, станом на дату завершення перевірки податкове повідомлення-рішення форми В4 від 07.11.2022 № 11211/13-01-07-03 залишається неузгодженим.

При цьому, перевіркою встановлено, що прийняте ГУ ДПС у Львівській області податкове повідомлення-рішення форми В4 від 13.12.2022 № 14192/13-01-07-01, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації з ПДВ), за серпень 2022 року у розмірі 838670,00 грн станом на дату завершення перевірки не оскаржується в адміністративному чи в судовому порядку, що свідчить про те, що зменшена сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 Декларації з ПДВ), за серпень 2022 року у розмірі 713760,00 грн вважається узгодженою, (838670,00 грн 124910,00 грн).

Суд не погоджується з таким висновком податкового органу, адже після отримання Акта перевірки від 22.03.2023 позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 13.12.2022 № 14192/13-01-07-01 до суду, про що повідомив відповідача листом від 12.04.2023 №6-24/3164.

Суд звертає увагу на те, що згідно з трекінгом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за №124 лист позивача від 12.04.2023 №6-24/3164 вручено представнику відповідача за довіреністю 17.04.2023.

Тобто відповідачу станом на момент прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення було відомо про ініціювання судового оскарження податкового повідомлення-рішення від 13.12.2022 № 14192/13-01-07-01.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, станом на момент прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення податкове повідомлення-рішення від 13.12.2022 № 14192/13-01-07-01 було неузгодженим. Проте відповідач цих обставин до уваги не взяв та дійшов помилкового висновку про завищення позивачем суми від`ємного значення на 713760,00 грн.

Беручи до уваги викладене, суд вважає безпідставним зменшення відповідачем оскарженим податковим повідомленням-рішенням суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (звітного) періоду у розмірі 713760,00 грн.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про невідповідність оскарженого податкового повідомлення-рішення критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 11666,40 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 25.04.2023 №7599/13-01-07-07.

Стягнути із Головного управління ДПС у Львівській області (, місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Львівський авіаційний завод ЛДАРЗ (, місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Авіаційна, буд. 3) судовий збір у розмірі 11666 (одинадцять тисяч шістсот шістдесят шість) грн 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 19 лютого 2024 року.

Суддя Мричко Н.І.