Справа № 346/31/24
Суддя: Третьякова І. В.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/31/24
Провадження № 2-а/346/24/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Третьякової І.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Дутчак Х.В.,

позивача ОСОБА_1 , (в режимі відеоконференції)

представника позивача Шевчук Д.О. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача Скільської В.В.

розглянувши у відкритому судо вому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

у с т а н о в и в:

29.12.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Коломийського управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 13.12.2023р. про примусове видворення громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками ч.2 ст. 203 КУпАП.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 04.01.2024р. позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання до суду уточнюючої заяви з зазначенням в ній коду ЄДРПОУ відповідача, долучення копії оспорюваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , у випадку пропущення строку оскарження подання заяви про його поновлення з обґрунтуванням причин поважності його пропущення, а також доказів сплати суми судового збору.

12.01.2024р. до суду надійшов уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому він просив прийняти вказаний позов та відкрити провадження в справі; у порядку підготовки справи до судового розгляду зобов`язати Коломийське управління ДМС в Івано-Франківській області надати копію постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП; поновити йому строк на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП; визнати протиправним та скасувати рішення Коломийського управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 13.12.2023р. про примусове видворення громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України та притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками ч.2 ст. 203 КУпАП.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що 13.12.2023р. Коломийським відділом УДМС було прийнято рішення про примусове видворення уродженця рф ОСОБА_1 за межі території України. Одночасно позивача було визнано винним в порушенні норм міграційного законодавства та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП. Вказані рішення ОСОБА_1 вважає необґрунтованими, прийнятими з порушенням його прав та норм чинного законодавства України. Вказує, що ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон) передбачає, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення. Отже, вказана норма передбачає умови при яких відповідний орган вправі приймати рішення про примусове видворення іноземця, або особи без громадянства: - невиконання особою рішення про примусове повернення; або обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Таким чином, обов`язковою передумовою прийняття рішення про примусове видворення є невиконання особою рішення про примусове повернення в країну походження. У своєму рішенні відповідач не навів обставин, які б вказували, що ОСОБА_1 буде ухилятись від виконання рішення про примусове повернення. Позивач зазначає, що його було затримано відразу після звільнення з місць позбавлення волі. Відтак, яким чином відповідачем було зроблено висновок про ухилення його від виконання рішення про примусове повернення ОСОБА_1 невідомо. Останній також вважає безпідставним посилання в оскаржуваному рішенні на те, що його перебування на території України суперечить інтересам держави та несе загрозу її національній безпеці. Також зазначив, що з 1992 року й до моменту його ув`язнення, він постійно проживав без реєстрації на території України разом зі своєю матір`ю громадянкою України ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . На території України йому було присвоєно реєстраційний номер облікової каркти платника податків і до його засудження в правоохоронних органів до нього не виникало жодних питань, тим більше щодо національної безпеки.

Вимоги щодо поновлення строку на оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності в уточненому адміністративному позові ОСОБА_1 мотивував тим, що копію оспорюваної постанови станом на дату подачі позову він не отримував, з порядком її оскарження ознайомлений не був, що призвело до пропущення ним 10-денного строку на її оскарження, як він вважає, з поважних причин. Крім цього, вказав, що він не є юристом та не має будь-яких знань в галузі права.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15.01.2024р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують його доводи і заперечення. Витребувано в Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області належним чином засвідчену копію постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП.

14.02.2024р. представник відповідача подала до суду письмовий відзив, у якому просила в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. Свою позицію мотивувала тим, що 13.12.2023р. надійшло обґрунтоване звернення Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Дерпартаменту стратегічних розслідувань НП України про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шараповка, Новоскольського району Бєлгородської області, рф. Вказану особу було доставлено до адміністративного приміщення Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області. Згідно інтегрованої міжвідомчої системи «Аркан» та бази ЄІАС УМП, інфомарція щодо вказаної особи відсутня. Паспортного документу вказаний іноземець немає. Також встановлено, що громадянин рф ОСОБА_1 був засуджений вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 29.11.2021р. до 5 років 7 місяців позбавлення волі. Відбував покарання в місцях позбавлення волі до 13.12.2023р. та був звільнений на підставі ухвали Коломийського міськрайонного суду від 05.12.2023р. У зверненні УСР в Івано-Франківській області було наголошено, що наведені вище факти свідчать про те, що подальше перебування на території України громадянина рф ОСОБА_1 може суперечити інтересам забезпечення національної безпеки та охорони громадського порядку. Особу ОСОБА_1 було встановлено по довідці про звільнення з місць позбавлення волі. 13.12.2023р. ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 203 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. Копію постанови про накладення адміністративного стягнення вручено правопорушнику під підпис. Враховуючи викладені факти, працівники Коломийського відділу УДМС дійшли висновку про доцільність прийняття рішення про примусове видворення з України громадянина рф ОСОБА_1 на підставі положень ст. 30 Закону. З урахуванням цього, а також, відсутності в громадянина рф ОСОБА_1 документу, що посвідчує особу та дає змогу перетину державного кордону України, останнього було затримано в порядку ч.2 ст. 262 КУпАП на строк визначений ч.2 ст. 263 КУпАП 72 години та поміщено до Волинського ПТПІ. 14.12.2023р. УДМС в Івано-Франківській області подано адміністративний позов про затримання з меторю ідентифікації громадянина рф ОСОБА_1 та забезпечення його примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства строком на шість місяців. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.12.2023р. позов було задоволено. Отже, оскільки ОСОБА_1 не мав правових підстав для подальшого перебування на території України, знаходився на території України незаконно, не має постійного місця проживання, легальних шляхів отримання доходів, у нього відсутній паспортний документ або посвідчення особи без громадянства, які дають право перетину державного кордону, а також є обгрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове повернення, стосовно нього було прийнято рішення про примусове видворення з України. Ризик ухилення позивачем від виконання рішення про примусове повернення у випадку його прийняття територіальним підрозділом ДМС був високим з огляду на те, що він був неодноразово судимим, а також з урахуванням обставин, вказаних у обґрунтованому зверненні УСР в Івано-Франківській області, зокрема, негативній характеристиці з ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», як схильного до втечі. Щодо оспорюваної постанови, представник відповідача вказала, що її та протокол про адміністративне правопорушення було складено у відповідності до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення ДМС, затвердженої наказом МВС України №825 від 28.08.2013р. Однак, призначене стягнення ОСОБА_1 не виконано, постанову оскаржено з порушенням 10-денного строку, наведені позивачем причини пропущення, представник відповідача вважає неповажними, оскільки копію постанови було вручено позивачу в день її винесення, а вказана ним інформація про її неотримання не є достовірною.

На виконання вимог ухвали від 15.01.2024р., начальник Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області 25.01.2024р. надала до суду копію постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП. Зі змісту вказаного документу вбачається, що копію даної постанови ОСОБА_1 отримав в день її винесення 13.02.2023р., що підтверджується його особистим підписом у графі про отримання та був ознайомлений зі строком і порядком її оскарження. На вказані обставини судом було звернуто увагу представника позивача в судовому засіданні 29.01.2024р.

19.02.2024р. представник позивача Шевчук Д.О. подала до суду клопотання про поновлення строку на подачу адміністративного позову, у якому зазначила, що оскаржувану постанову позивач отримав 13 грудня 2023 року та первинно звернувся до суду з позовом у встановлений для цього законодавством 10-денний строк. Однак, ухвалою судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Махно Н.В. від 22.12.2023р. вказаний позов було повернуто позивачу та не надано строк для усунення недоліків. Оскільки позивач не володіє будь-якими знаннями в галузі права, відтак помилково вважав, що наступним його кроком має бути подання вже нового позову з урахуванням виправлених недоліків, які зазначені в ухвалі суду від 22.12.2023р., а первинний строк оскарження не вважатиметься пропущеним. Зважаючи на обґрунтовану помилку позивача, а також те, що первісне звернення до суду відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку, повторне подання адміністративного позову відбулось впродовж розумного строку після отримання копії ували суду про повернення первісного позову, без виправданих затримок і зайвих зволікань, позивач продемонстрував добросовісне ставлення до реалізації ним права на оскарження й вжив усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків первинного позову, які стали підставою для повернення вперше поданого й такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення до суду, а тому просила поновити строк на подачу адміністративного позову та прийняти його до розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свій адміністративний позов підтримав та пояснив, що він народився в 1992 році на території російської федерації. Того ж року, його мати громадянка України ОСОБА_2 разом із ним приїхала в Україну й вони стали постійно проживати в Україні. В 2007 році у віці 15 років, він, на підставі свого свідоцтва про народження, виїхав до російської федерації та деякий час там перебував, але згодом був депортований, оскільки в рф у нього не було повнолітніх родичів, які б могли ним опікуватися. Паспорту громадянина України в нього немає. У 2019 році він отримував паспорт російської федерації для виїзду закордон. Вказаний документ він отримав у консульстві в м. Львів. На теперішній час даний паспорт повинен перебувати у відділенні Національної поліції у Рогатині, оскільки після його затримання, цей документ йому повернуто не було. Документи, які б надавали йому право проживання на території України, у нього відсутні. Після отримання паспорту рф він звертався в міграційну службу й там йому повідомили, що йому потрібно виїхати за межі України й повернутися, тоді він зможу отримати посвідку на постійне проживання в Україні. Але таких дій він не робив. Також, зазначив, що дійсно отримав копію оспорюваної постанови в день її винесення 13.12.2023р. При винесенні відносно нього постанови був присутнім його адвокат Репало О.О., який пояснив йому порядок і строк оскарження даної постанови. Він вчасно оскаржив, але його позов був повернутий. Після цього він знову звернувся до суду, але вже з пропущенням 10-денного строку, а тому просив його поновити.

Представник позивача Шевчук Д.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставах викладених в адміністративному позові та просила суд їх задовольнити. Також, просила задовольнити її клопотання про поновлення строку на звернення до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечувала та просила в його задоволенні відмовити з підстав наведених у відзиві. Зазначила, що дії міграційної служби при ухваленні оскаржуваного рішення та винесенні оскаржуваної постанови були законними, а тому підстав для їхнього скасування немає. Пояснила, що 13.12.2023р. ОСОБА_1 був доставлений до Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області без документів. Його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП та під підпис у присутності адвоката йому було вручено копію постанови. Позивач був затриманий на 72 години й 14.12.2023р. рішенням Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1 був затриманий з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, з приміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців. Наголосила, шо рішення про видворення позивача було прийнято на підставі того, що ОСОБА_1 не мав документів про посвідчення особи, є громадянином російської федерації і після звільнення з місць позбавлення волі характеризується негативно.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доводам клопотання про поновлення строку звернення до суду й обґрунтуванням позовних вимог, суд прийшов до наступного висновку.

Щодо поновлення строку звернення до суду.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на пред`явлення позову, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення позовної заяви, в тому числі подання її у строки, встановлені КАС України або іншими законами, для чого особа має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Відповідно до положень статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У постанові від 09.09.2020р. по справі № 444/2499/19, Верховний Суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, у якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Доказами, які свідчать про день, коли особа дізналася про порушення своїх прав, є розписка про одержання рішення, докази відправки та отримання кореспонденції, акт про відмову одержати документ (надати пояснення), довідки, складені особами, у випадках, передбачених законом.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Особливості провадження в справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Відповідно до частини другої цієї статті позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Статтею 289 КУпАП також передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Зміст наведених норм права свідчить, що для оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності законодавцем встановлено спеціальний строк звернення до суду з позовною заявою, який обчислюється з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

На підставі частин першої та другої статті 123 КАС України в разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони в причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Зі змісту оспорюваної позивачем постанови слідує, що її копію було вручено ОСОБА_1 у день її винесення 13.12.2023р., останнім вказані обставини не заперечуються.

Таким чином, судом було встановлено, що ОСОБА_1 про прийняте відносно нього рішення знав безпосередньо в день винесення начальником Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області постанови, а саме 13.12.2023р., був ознайомлений з порядком та строком її оскарження, який закінчувався 23.12.2023р.

Ухвалою судді Коломийського міськрайонного суду Махно Н.В. від 22.12.2023р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення за межі України та накладення штрафу було повернуто позивачу. Підставою для повернення стало те, що адміністративний позов не був підписаний позивачем.

Отже, у даній справі, ніхто не заперечує того, що з первинним позовом ОСОБА_1 звернувся в межах встановленого законом строку звернення до суду. Але, на думку судді Коломийського міськрайонного суду Махно Н.В., позовна заява, яка була подана в електронному вигляді, не була підписана позивачем, у зв`язку з чим адміністративний позов був повернутий позивачеві на підставі п. 3 ч.4 ст. 169 КАС України.

Повторну позовну заяву ОСОБА_1 подав формально поза межами встановленого строку звернення до суду для оскарження постанов про притягненя до адміністративної відповідальності. Ця реальність теж ніким не заперечується.

На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду представник позивача послалася на те, що ОСОБА_1 вчасно звернувся до суду з аналогічним позовом першого разу. Тоді він був переконаний, що подав позовну заяву із дотриманням вимог щодо її форми, порядку подання та вимог процесуального законодавства.

У пунктах 38-39, 44-47 своєї постанови від 28 квітня 2020 року по справі №460/2864/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що самий лише факт повернення позовної заяви через недоліки в її оформленні не є поважною причиною пропуску цього строку. Однак, вирішуючи питання про поважність наведених позивачем причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої позовної заяви, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду.

Специфіка повернення позовної заяви з підстав, що визначені пунктом 3 частини четвертої статті 169 КАС України, полягає, зокрема в тому, що в разі відсутності доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала позовну заяву, остання без руху не залишається і в позивача в силу вимог закону відсутній час на усунення недоліків такої позовної заяви.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з усталеною позицією Європейського суду з прав людини у справах, які стосуються порушень статті 6 Конвенції, правило встановлення обмеження доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи («Іліан проти Туреччини» (llhan v. Turkey), заява №22277/93).

З огляду на це суд повинен звертати увагу на усі доводи учасників справи, на тривалість строку, який пропущено, на поведінку учасників протягом цього строку, на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з підготовкою до звернення до суду тощо. Суд повинен всі ці обставини оцінювати в їх сукупності. Суд повинен гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Вирішуючи питання про визнання поважними строку звернення до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував, що зі свого боку позивачка чи її представниця не продемонстрували умисного зволікання з реалізацією наданого їм права на судовий захист та не допускали зловживання цим правом.

Як випливає з матеріалів цієї справи, первинна позовна заява подана позивачем в межах строку, установленого ст. 289 КУпАП.

Дізнавшись про ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 22 грудня 2023 у справі №346/7581/23 про повернення позовної заяви, позивач усунув недоліки, про які йшлося у вказаній ухвалі, та 29 грудня 2023 року, без невиправданих затримок та зайвих зволікань, скористався своїм правом на повторне подання до суду першої інстанції належним чином оформленої позовної заяви.

Указане свідчить про вжиття позивачем послідовних дій, направлених на звернення до суду першої інстанції та невідкладних заходів щодо повторного подання належним чином оформленої позовної заяви після її повернення, тобто про його добросовісну поведінку.

З урахуванням вищевикладеного, а також беручи до уваги висновки, викладені в постанові КАС ВС від 28.04.2020р. по справі №460/2864/18, при подібних в даній справі обставинах, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду.

Щодо суті позовних вимог.

З матеріалів справи судом встановлено наступне.

З довідки, виданої Пуківським старостинським округом № 12 від 13.07.2023р. слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав без реєстрації з 10.09.1992 року з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 навчався в Чесниківській ЗОШ І-ІІ ст. та працював у с. Чесники в СВК ім. Грушевського.

Вищевказані відомості узгоджуються з даними, які зазначені в паспорті громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , у якому на сторінці з відомостями про дітей міститься запис « ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 », а також із записами з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 про його працевлаштування в СВК ім. Грушевського в 2010-2011 рр. та в 2014 роках.

З довідки про звільнення вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнився з ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» 13 грудня 2023р. по відбуття строку покарання на підставі ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.12.2023р.

Відповідно до змісту обґрунтованого звернення від 12.12.2023 р. №5435/55/108к/2023, адресованого начальнику управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області вбачається, що Управління стратегічних розслідувань у Івано-Франківській області ДСР НП України володіє інформацією про те, що 13.12.2023р. із ДУ «Коломийська ВК №41» по відбуттю терміну покарання звільняється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець с. Шараповка, Новооскольського району, Бєлгородської області, житель с. Чесники, Рогатинського району, Івано-Франківської області, росіянин за національністю, громадянин російської федерації, повна середня освіта, неодружений, раніше судимий. Засуджений 29.11.2021р. Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч.3 ст. 357, ч2 ст. 5 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 7 місяців позбавлення волі. За час відбування покарання ОСОБА_1 характеризував себе наступним чином: не вчиняв порушень встановленого порядку відбування покарання останніх півроку. Дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не застосовувались. Перебуває на профілактичному обліку як схильний до скоєння втечі. На підприємстві чи виробничій майстерні не працевлаштований. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності в їх виконанні. Законні вимоги персоналу виконує виключно під контролем. Не приділяє уваги до необхідності дбайливого ставлення до майна установи й предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення». За характером скритний. Підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості. Має заборгованість за виконавчими листами, проте активної участі в її достроковому погашенні не приймає. Згідно з вироком, вину в скоєному злочині ОСОБА_1 визнав повністю. На бесіди виховного впливу реагує слабо. Згідно з отриманою інформацією ОСОБА_1 користується вагомим кримінальним авторитетом у злочинних колах України, тому його подальше перебування на території України може негативно впливати на криміногенну ситуацію на території держави. ОСОБА_1 перебуваючи на території України ніде не працював та не мав стабільного джерела доходів для свого існування, крім коштів здобутих злочинним шляхом. Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» просили розглянути питання щодо прийняття рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що його перебування на території України може суперечити інтересам забезпечення національної безпеки та охорони громадського порядку.

13 грудня 2023 року начальником Коломийського відділу УДМС у Івано-Франківській області було прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина рф ОСОБА_1 . Вказане рішення мотивовано тим, що даний іноземець за час перебування на території України до органів ДМС не звертався, паспортний документ, що посвідчує особу та дає право перетину державного кордону в ОСОБА_1 відсутній. Встановлено, що останній перебуває на території України незаконно, не має правових підстав для подальшого перебування в Україні, порушив вимоги ст. 4 Закону, що на підставі ст. 30 Закону дало підстави примусово видворити позивача.

Згідно з протоколом № МІФ 000046 про адміністративне затримання, ОСОБА_1 був затриманий 13.12.2023р. о 15:53 год., у зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 203 КУпАП та доставлений до службового приміщення Коломийського відділу ДМС в Івано-Франківській області.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що 13.12.2023р. о 15:00 год. за адресою: с. Товмачик, ДУ «Коломийська ВК №41» виявлено громадянина рф ОСОБА_1 , який був засуджений та відбував покарання в місцях позбавлення волі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.12.2023р. звільнений після відбуття строку покарання. На сьогоднішній час громадянин російської федерації ОСОБА_1 проживає без відповідних документів на право проживання в Україні. Місце скоєння правопорушення с. Товмачик, Івано-Франківської області.

На підставі вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, постановою начальника Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області Турова Р.А. було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 203 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3200,00 гривень.

Окрім цього, судом встановлено, що УДМС в Івано-Франківській області звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.12.2023р. адміністративний позов було задоволено. Вирішено затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на шість місяців.

Застосовані норми права.

У статті 1 Закону наведені наступні визначення термінів:

іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;

іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку;

іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, або якщо строк їх тимчасового проживання на території України продовжено в установленому порядку, якщо інше не встановлено законом;

нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною;

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч.22 ст. 4 Закону, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про визнання особою без громадянства, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Статтею 26 Закону передбачено , що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

При цьому, згідно з ч.8 цієї ж норми, примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Згідно зі ст. 30 Закону , Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

У даній справі було встановлено, що ОСОБА_1 будучи громадянином російської федерації, перебував на території України без наявності дійсного паспортного документу й з відповідною заявою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері міграції (імміграції та еміграції) не звертався. Після звільнення позивача з місць позбавлення волі було виявлено, що він не має правових підстав для подальшого перебування в Україні, а тому Коломийським відділом УДМС в Івано-Франківській області в межах своїх повноважень було прийнято рішення про примусове видворення ОСОБА_1 з України.

Суд вважає оспорюване рішення таким, що відповідає вимогам Закону, оскільки ст. 30 Закону надає право Центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері міграції приймати рішення про примусове видворення з України іноземців в інших передбачених законом випадках. Таким випадком для даної ситуації стали положення п. 8 ст. 26 Закону, які унеможливили прийняття рішення про примусове повернення ОСОБА_1 та надання йому строку для самостійного виїзду з України, оскільки останній не мав документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно та з дотриманням встановленої законом процедури було затримано ОСОБА_1 з метою його ідентифікації, документування та забезпечення примусового видворення відповідно до Закону.

З огляду на викладені обставини, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що прийняттю оскаржуваного рішення повинно було передувати ріщення про його примусове повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення.

З урахуванням зазначеного, суд вважає доводи позивача необґрунтованими та не знаходить правових підстав для визнання рішення Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області від 13.12.2023р. про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 протиправним та його скасування.

Щодо вимог про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно достатті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зстаттею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Відповідно достатті 222 - 2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну (статті 200, 201, 203 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду), стаття 203-1 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), стаття 205).

Згідно зі ст.280 КУпАП jрган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другої статті 203 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився.

Об`єктом цього правопорушення є правила перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України іноземців та осіб без громадянства. Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, і порядок питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Абзацом першим ч.22 ст.4 Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС).

У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17 зазначено, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Заявляючи позовні вимоги щодо визнання постанови про накладення адміністративного стягнення протиправною, ОСОБА_1 в позовній заяві жодним чином не обґрунтував в чому полягає її протиправність, будь-яких посилань на недотримання при її винесенні вимог матеріального чи процесуального закону, які б свідчили про незаконність даного рішення, не зазначив. Не було представлено таких доводів позивачем та його представником і в судовому засіданні.

Натомість, в ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 будучи іноземцем, проживав на території України без відповідних документів. Таким чином, суд погоджується з наявністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 203 КУпАП та вважає притягнення його до адміністративної відповідальності законним.

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що оспорювана позивачем постанова була прийнята відповідно до вимог діючого законодавства, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі викладеного, керуючись положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ст. ст. 9, 72, 77, 122, 123, 139, 241-246, 255, 286, 288 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Коломийського відділу УДМС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Повне судове рішення складено 20.02.2024р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Третьякова І. В.