Справа № 280/6201/23
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 280/6201/23
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2023р. у справі №280/6201/23
за позовом:ОСОБА_1
до: третя особа: про:Головного управління ДПС у Запорізькій області Хортицький відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

04.08.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі ГУ ДПС у Запорізькій області) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії /а.с. 1-33,34/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.08.2023р. вищезазначений адміністративний позов було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків адміністративного позову / а.с. 27/.

У межах наданого вищезазначеною ухвалою суду строку позивачем недоліки адміністративного позову усунуту шляхом подання до суду першої інстанції уточненого адміністративного позову / а.с. 42-48,49/ і Запорізьким окружним адміністративним судом, відповідною ухвалою від 25.08.2023р., ОСОБА_1 поновлено строк на звернення до суду, відкрито провадження у адміністративній справі №280/6201/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Запорізькій області, третя особа Хортицький відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (далі ДВС) про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, зобов`язання вчинити певні дії і справу призначено до судового розгляду /а.с. 50-51/.

Позивач, посилаючись у уточненому адміністративному позові / а.с. 43-48/, на те, що він із застосунку «дія» у липні 2023р. дізнався про наявність двох виконавчих проваджень щодо стягнення з нього боргу (недоїмки) з внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і після ознайомлення з матеріалами цих виконавчих проваджень йому стало відомо про прийняття відповідачем вимог про сплату ним боргу (недоїмки) з внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-6127-50-У від 13.02.2020р. та № Ф-6127-50-У від 12.11.2020р., і він вважає ці вимоги прийнятими податковим органом із порушенням норм чинного законодавства з огляду на наступне. Дійсно він був зареєстрований у якості фізичної особи підприємця, але фактично підприємницькою діяльність не займався та доходів від неї не отримував, з травня 2018р. по кінець 2021р. він працював у ТОВ «Солт Оіл» і підприємство нараховувало та сплачувало у цей період за нього внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тому будь-які нарахування за цей період є безпідставними, з 08.07.2022р. по день звернення до суду він перебуває на військовій службі в ЗСУ. Також позивач вважає, що відповідач безпідставно включив до кожної з цих вимог ті ж з самі періоди, що фактично призводить до подвійного оподаткування. Просив суд скасувати вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 6127 - 50У від 13.02.2020р., № Ф - 6127 - 50У від 12.11.2020р. та зобов`язати ГУ ДПС у Запорізькій області виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 податковий борг з єдиного внеску в сумі 64881,74грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2023р. у справі №280/6201/23 адміністративний позов задоволено частково; - визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ГУ ДПС у Запорізької області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6127-50-У від 13.02.2020р. в частині суми боргу 29293,44грн. та зобов`язано ГУ ДПС у Запорізькій області здійснити коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 29293, 44грн. за вимогою № Ф 6127-50-У від 13.02.2020р.; - визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Запорізької області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6127-50-У від 12.11.2020р. за період з травня 2018р. по ІІІ квартал 2020р. в частині суми боргу 24683,56 грн. та зобов`язано ГУ ДПС у Запорізькій області здійснити коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 шляхом виключення відомостей про нараховану недоїмку (заборгованість) зі сплати єдиного соціального внеску з травня 2018р. по ІІІ квартал 2020р. в розмірі 24683,56 грн за вимогою № Ф 6127-50-У від 12.11.2020р.; - у задоволенні решти позовних вимог відмовлено / а.с. 77-83/

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, за допомогою засобів поштового зв`язку 30.11.2023р. подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу / а.с. 88-95,96/ яка ним зареєстрована 05.12.2023р. / а.с. 97/.

З метою забезпечення розгляду вищезазначеної апеляційної скарги Третім апеляційним адміністративним судом 06.12.2023р. витребувано з суду першої інстанції матеріали справи №280/6201/23 / а.с. 98/, які надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 13.12.2023р. / а.с. 100/.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 18.12.2023р. у справі №280/6201/23 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2023р. у справі №280/6201/23 / а.с. 101/ та справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 23.01.2024р. /а.с. 102/, про що судом апеляційної інстанції було повідомлено учасників справи / а.с. 103-107/.

Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було з`ясовано усі обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, і зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 31.10.2023р. та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а положеннями ч. 5 ст. 250 КАС України передбачено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який з 14.08.2008р. зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця / а.с. 7-9,10,11/, позивач у цій адміністративній справі, у липні 2023р., після ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень / а.с. 21-25/, дізнався про те, що ГУ ДПС у Запорізькій області:

- 13.02.2020р. прийнято вимогу № Ф-6127-50-У про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 29293,44 грн. за період з 2017р. по 4 квартал 2019р. / а.с. 20/;

- 12.11.2020р. прийнято вимогу № Ф-6127-50-У про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 35588,74грн. за період з 2017р. по 3 квартал 2020р./ а.с. 23/,

і ці вимоги, які у розумінні Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчими документами, були передані податковим органом до відповідного відділу ДВС, яким у свою чергу за ними було відкрито виконавчі провадження / а.с. 20-25/, зазначені обставини підтверджуються належними письмовими доказами, які буди досліджені судом та долучені до матеріалів справи у тому числі даними інтегрованої картки платника податків позивача у справі / а.с. 64/, при цьому необхідно зазначити, що ці обставини щодо дат прийняття вимог, визначених цими вимогами розмірів заборгованості позивача зі сплати єдиного внеску та періоду за який вони нараховані у кожній вимозі, не заперечувався відповідачем під час розгляду цієї справи.

Крім цього судом під час розгляду цієї справи встановлено, що позивач у справі протягом 2017р. не був працевлаштований та у 2017р. єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ним не сплачувався, а у період з травня 2018 р. по травень 2022р. позивач у справі працював в ТОВ «Солт Оіл», який у цей період нараховувались та сплачувались за нього внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у порядку встановленому чинним законодавством / а.с. 12-18 , а з 08.07.2022р. по момент звернення до суду першої інстанції із цим позовом позивач перебуває на військовій службі / а.с. 19/.

З огляду на заявлені позивачем у уточненому позові позовні вимоги саме вищезазначені вимоги відповідача у справі № Ф-6127-50-У від 13.02.2020р., та № Ф-6127-50-У від 12.11.2020р., є предметом оскарження у цій адміністративній.

Враховуючи положення ст. 308 КАС України апеляційний перегляд цієї справи здійснюється в межа доводів апеляційної скарги відповідача і предметом апеляційного перегляду є перевірка наявності підстав для прийняття відповідачем у справі вимог про сплату позивачем у справі боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-6127-50-У від 13.02.2020р., та № Ф-6127-50-У від 12.11.2020р. з огляду на наявність у позивача , як самозайнятої особи, обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі, з урахуванням того, що позивач з травня 2018р. по 13.05.2022р. був найманим працівником та його роботодавець ТОВ Солт Оіл» з травня 2018р. по 13.5.2022р. за нього ЄСВ у сумі, що не була меншою за мінімальний розмір, та правильність і обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції у цій справі рішення в частині визнання протиправними та скасування цих вимог, а також в частині зобов`язання відповідача вчинити дії спрямовані на коригування даних (показників) інтегрованої картки ОСОБА_1 з урахуванням скасованих вимог податкового органу.

Спірні відносини, що виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так нормами ПК України надано визначення, серед іншого, наступних понять для цілей оподаткування:

- самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб (підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу);

- працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ), відповідно до п.2 ч.1 ст. 1 Закону - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Нормами ст. 2 Закону визначено, що його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску, а дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону Також встановлено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Крім цього ч. 1 ст. 1 Закону, зокрема п. 3 та п. 10, надано визначення наступним поняттям:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

- страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

При цьому платниками єдиного внеску, відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону , є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Єдиний внесок, відповідно до абз. 1 п. 1 ,2 ч. 1 ст. 7 Закону нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Але незважаючи на вищенаведені норми законодавства, які регулюють питання адміністрування ЄСВ, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відносини щодо адміністрування ЄСВ при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не врегульовано.

Сукупний аналіз наведених норм чинного законодавства дають можливість зробити висновок про те, що платниками єдиного соціального внеску є, серед інших фізичні особи-підприємці, і необхідною умовою для сплати такою особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження цією особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ, оскільки саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць, але при цьому за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене дає підстави для висновку про те, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником, а в іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що наведене відповідачем в обґрунтування правомірності прийняття спірної вимоги тлумачення норм Закону, яке полягає у необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, не можуть бути прийняті судом до уваги та ґрунтуються на помилковому тлумаченні відповідачем норм чинного законодавства оскільки у разі застосування такої конструкції адміністрування ЄСВ це призведе до подвійної сплати ЄСВ (безпосередньо особою та роботодавцем) за один і той самий період і за одну і ту саму особу, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний висновок щодо застосування норм Закону під час розв`язання побідних відносин зроблено Верховним Судом та викладено у постановах від 27.11.2019р. у справі №160/3114/19), від 04.12.2019р. у справі №440/2149/19.

Отже приймаючи до уваги, що під час розгляду цієї справи встановлено, що позивач з травня 2018р. по травень 2022р. перебував у трудових відносинах з ТОВ «Солт Оіл» / а.с. 12-13/ та підприємством з моменту працевлаштування позивача 04.05.2018р., по день звільнення 13.05.2022р., нараховувався та сплачувався за нього єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування / а.с.14-18/, то у розумінні Закону позивач у цей період з 04.05.2018р. по 13.05.2022р., є застрахованою особою , а роботодавцем нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як самозайнятою особою, тому нарахування податковим органом позивачу єдиного внеску за період з 04.05.2018р. по 13.05.2022р., є безпідставним.

Крім цього колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи встановлено, що у кожну з оскаржуваних вимог позивача увійшов період з 2017р. по 4 квартал 2019р., але до вимоги № Ф-6127-50-У від 12.11.2020р. також увійшов період з 4 кварталу 2019р. по 3 квартал 2020р., що не заперечувалось податковим органом, що фактично свідчить про збільшення податкового боргу в наслідок формування податкових вимог за наростаючим принципом, тому з урахуванням положень п. 6 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015р., який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.2015р. за № 508/26953, первісна податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) - № Ф-6127-50-У від 13.02.2020р. вважається відкликаною, але таких доказів відповідачем суду під час розгляду цієї справи суду не було надано, а натомість судом встановлено факт відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цієї вимоги, тому суд першої інстанції обгрунтовано визнав протиправним та скасував податкову вимогу відповідача № Ф-6127-50-У від 12.11.2020р.

З огляду на встановлений факт сплати роботодавцем у період з 04.05.2018р. по 13.05.2022р., за застраховану особу ОСОБА_2 єдиний внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача в розмірі не менше мінімального, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправним та скасував податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6127-50-У від 12.11.2020р. за період з травня 2018р. по ІІІ квартал 2020р. в частині нарахування суми боргу у розмірі 24683грн., а в решті залишив це рішення податкового органу без змін.

Стосовно заявлених позивачем у цій справі позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити коригування в інформаційній системі органом ДПС даних інтегрованої картки, то під час вирішення цієї частини позовних вимог необхідно враховувати наступне.

Відповідно до Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджено наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016р. та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.05.2016р. за № 751/28881 (далі Порядок), інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками та містять інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Згідно з главою 2 Розділу II Порядку з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів, зокрема, за напрямами: наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування».

Розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування». Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування» здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.

Отже аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020р. у справі № 826/9288/18.

Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Колегія суддів вважає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, тому необхідною умовою для ефективного поновлення порушеного права є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою судового захисту має бути усунення перешкод в реалізації права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе, тому вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Враховуючи, що сума боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2017р. по ІІІ квартал 2020р. у сумі 24683,56грн., яка визначена вимогою відповідача № Ф-6127-50-У від 12.11.2020р., та відображена в інтегрованій картці платника податків - позивача у справі, визнана протиправною, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити коригування в інформаційній системі органом ДПС даних інтегрованої картки про наявність заборгованості (недоїмки) з ЄСВ в сумі 24683,56грн. є обґрунтованими та такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає обсягу порушених прав позивача у справі і у даному випадку є ефективним, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо обґрунтованості цієї частини позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду із цим позовом, то це питання вирішено ухвалою суду першої інстанції від 25.08.2023р. / а.с. 50-51/, яка відповідачем в частині вирішення питання поновлення строку на звернення до суду в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення заявлених позивачем у справи вимог, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 31.10.2023р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.10.2023р. у справі №280/6201/23 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 21.02.2024р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов