Справа № 420/16755/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,
Визнав протиправним та скасував рішення Комісії Головного управління ДПС в Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: №8874894/30692311 від 25.05.2023.
Зобов`язав Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну №4 від 30.04.2023.
Стягнув солідарно з Головного управління ДПС в Одеській області та Державної податкової служби України на користь Приватного підприємства «УНІКОН» судовий збір у розмірі 2684,00 грн.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 06.02.2024 апеляційну скаргу апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 у справі № 420/16755/23 залишити без змін.

13.02.2024 на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від представника Приватного підприємства «УНІКОН» - адвоката Нікітіної Г.Е. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі № 420/16755/23, у якій остання просить стягнути з відповідача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

В обґрунтування заяви, посилаючись на вимоги статей 134, 139 КАС України, для вирішення питання про понесенні позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу, адвокат Нікітіна Г.Е. надала до апеляційного суду: копію акта про надання юридичних послуг від 12.02.2024, копію договору про надання правової допомоги №05/07 від 05.07.2023, копію рахунку-фактури від 12.02.2024 № 12/02, копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 05.07. від 05.07.2023.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були належно сповіщені, проте в судове засідання не з`явились.

Колегія суддів, розглянувши заяву про ухвалення додаткового рішення, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового судового рішення по справі № 420/16755/23 та часткового задоволення заяви.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями частини 3 статті 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підставі частин 4-7 цієї статті КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами частини 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18.

Так, в даному випадку, на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, було надано суду: копію акта про надання юридичних послуг від 12.02.2024, копію договору про надання правової допомоги №05/07 від 05.07.2023, копію рахунку-фактури від 12.02.2024 № 12/02, копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 05.07. від 05.07.2023.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 05.07. від 05.07.2023 (далі - Договір) п 3.1 Договору викладено у наступній редакції: «Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату вартість юридичних послуг (гонорару) в розмірі 6000 гривень за надання правової допомоги у П`ятому апеляційному адміністративному суді щодо розгляду справи № 420/16755/23 протягом 30 днів з дати набрання законної сили рішення по справі».

Також згідно з актом про надання юридичних послуг від 12.02.2024 Виконавцем були надані Клієнту такі юридичні послуги: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань (кількість год 1; ціна, грн - 1000,00; сума, грн - 1000); складання позовної заяви (кількість год 4; ціна, грн 1250,00; сума, грн. 6000,00).

Досліджуючи надані адвокатом документи на предмет співмірності заявленій сумі правничої допомоги, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 05.07. від 05.07.2023 (далі - Договір) п 3.1 Договору викладено у наступній редакції: «Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату вартість юридичних послуг (гонорару) в розмірі 6000 гривень за надання правової допомоги у П`ятому апеляційному адміністративному суді щодо розгляду справи № 420/16755/23 протягом 30 днів з дати набрання законної сили рішення по справі».

Водночас, як вбачається з акту про надання юридичних послуг від 12.02.2024 Виконавцем були надані Клієнту такі юридичні послуги: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань (кількість год 1; ціна, грн - 1000,00; сума, грн - 1000); складання позовної заяви (кількість год 4; ціна, грн 1250,00; сума, грн. 5000,00), разом 6000,00 грн.

Проте, з аналізу матеріалів справи встановлено, що представником позивача до суду апеляційної інстанції позовна заява не подавалась.

Відтак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження надання адвокатом Нікітіною Г.Е. позивачу юридичних послуг зі складання позовної заяви до суду апеляційної інстанції на суму 5000,00 грн.

Водночас, колегія суддів вважає доведеним надання адвокатом Нікітіною Г.Е. юридичних послуг з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань на суму 1000,00 грн.

З огляду на викладене, враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, беручи до уваги часткову доведеність позивачем відповідно до вимог статті 77 КАС України надання йому послуг професійної правничої допомоги, апеляційний суд дійшов висновку, що заява адвоката Нікітіної Г.Е. підлягає частковому задоволенню.

При прийнятті додаткового рішення суд врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.01 2021 по справі № 280/2635/20, та позицію Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19, відповідно до яких витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено .

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 по справі № 520/2915/19 зауважує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Аналогічна правова позиція висловлена у додатковій постанові Верховного Суду від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

У пункті 269 рішення у цій справі ЄСПЛ зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, пункт 55).

У справі «Черніус та Рінкевичюс проти Литви» (Сernius and Rinkeviсius v. Lithuania) (заяви № 73579/17 та № 14620/18, пункт 71) ЄСПЛ також посилався на загальніший принцип про те, що ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має покладатись на саму державу і помилки не мають виправлятися за рахунок осіб, яких це стосується (див. також рішення у справах «Beinaroviс and others v. Lithuania», заява № 70520/10, пункт 140 та «Radchikov v. Russia», заява № 65582/01, пункт 50).

ЄСПЛ у цій справі також дійшов висновку, що відмова національних судів у відшкодуванні заявникам судових витрат, понесених в ході адміністративного провадження, в якому вони оскаржували накладення державною інспекцією з праці штрафів і за результатами якого вони домоглися скасування цих рішень як необґрунтованих, становило порушення їхнього права на доступ до суду, і тому порушення пункту 1 статті 6 Конвенції незалежно від сум цих витрат (пункт 74). Водночас витрати не мають бути понесені безвідповідально чи без належного обґрунтування (див. рішення у справах «Stankiewicz v. Poland», заява № 46917/99, пункт 75).

Відповідні принципи, що випливають з усталеної практики Суду та стосуються права на доступ до суду, наведені у рішенні ЄСПЛ у справі «Zubac v. Croatia» (заява № 40160/12, пункти 76- 86).

Аналізуючи надані стороною позивача докази, враховуючи складність та значення справи для сторін, часткове підтвердження витрат на правничу допомогу, колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення заяви та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.

Керуючись статтями 139,308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПО С Т А Н О В И В:

Заяву представника Приватного підприємства «УНІКОН» - адвоката Нікітіної Г.Е. про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 420/16755/23 задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову у справі № 420/16755/23, якою стягнути солідарно з Головного управління ДПС в Одеській області (; адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) та Державної податкової служби України (, адреса: Львівська площа, 8, м. Київ, 04053) за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «УНІКОН» (, адреса: вул. Балківська, 30, м. Одеса, 65006) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк