Справа № 380/5304/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/5304/23 пров. № А/857/22067/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Чаплик І.Д.), ухвалене у письмовому провадженні в м.Львові 19 жовтня 2023 року у справі № 380/5304/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

21.03.2023 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, просила: визнати незаконним і скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 про виключення з квартирного обліку (обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов) військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , оформлене протоколом № 8 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 8 жовтня 2020 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку (обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов) військової частини НОМЕР_1 як члена сім`ї (доньку) колишнього підполковника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що перелік випадків для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов, визначений нормами Житлового кодексу України, є вичерпним. Суд першої інстанції вказав, що право на житло мають військовослужбовці, які перебувають на обліку. Суд першої інстанції зазначив, що судом не встановлено наявності підстав, визначених п.22 розділу V Інструкції №380 для зняття військовослужбовців з обліку. Суд першої інстанції дійшов висновку, що проходження військової служби членом сім`ї військовослужбовця в іншій військовій частині не є підставою для зняття такого члена сім`ї з квартирного обліку, тому рішення відповідача у цій частині є неправомірним. Також суд першої інстанції вказав, що наявність ордера на квартиру не є доказом її приватизації, а лише підтверджує право на її використання власником ордера, інших доказів участі позивача у приватизації житлового приміщення відповідач до суду не подав. Суд першої інстанції зазначив, що обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, необхідно зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити позивача на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 як члена сім`ї підполковника військової частини НОМЕР_1 у відставці ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у відповідності до протоколу №8 від 08.10.2020 підставу для зняття з обліку ОСОБА_3 помилково зазначено те, що у зв`язку з тим, що вона являється військовослужбовцем іншої частини вона підлягає зняттю з квартирного обліку. Скаржник вказує, що ЖПК військової частини НОМЕР_1 28.04.2023 прийнято рішення у вигляді протоколу №5 про внесення змін до протоколу №8 від 08.10.2020 та змінено підстави зняття з обліку, а саме зазначено, що вважати підставою зняття з квартирного обліку ОСОБА_3 , як члена сім`ї ОСОБА_2 у зв`язку із поданням відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на квартирний облік, а саме наявності житлової площі та прийняття участі у приватизації, що підтверджується витягом з Розпорядження Франківського районної ради народних депутатів від 06.04.1994 р. №295 та листом Франківської районної адміністрації про видачу ордера на квартиру її матері ОСОБА_4 3-ох кімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 66,0 м.кв., житловою 41,5 м.кв. Скаржник зазначає, що житлово-побутова комісія може переглянути своє рішення про надання житлових приміщень до видачі ордерів, якщо з`ясуються обставини, які не були раніше відомі і могли вплинути на зазначене рішення. Скаржник вважає, що оскільки рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 №8 від 08.10.2020 було змінено, тому предмет спору був відсутній, а відтак справа підлягала закриттю, при цьому суд першої інстанції виніс рішення. Скаржник зауважує, що позивач використала своє право на безоплатне отримання житла, оскільки квартира була розподілена з урахуванням на неї ОСОБА_5 .

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є донькою військовослужбовця, підполковника у відставці ОСОБА_2 , який проходив військову службу у Збройних Силах СРСР і України з 1984 року по 2021 рік.

19 листопада 2016 року позивач одружилась із громадянином ОСОБА_6 , внаслідок чого прізвище змінилось на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 19.11.2016.

Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2011 ОСОБА_2 зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 з 24.06.2005, дати перебування на обліку за попереднім місцем служби, що підтверджується витягом з протоколу №4 від 03.08.2011 (а.с.31).

Відповідно до витягу з протоколу №4 від 17.04.2014 ОСОБА_8 зараховано на квартирний облік при Військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_2 до батька ОСОБА_2 (а.с.25).

Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленим протоколом №2 від 12.02.2016, ОСОБА_2 , сім`я якого складається з двох осіб, в тому числі він, його дочка ОСОБА_8 , зараховано в списки першочергового отримання житлової площі так як учасника бойових дій, який приймав участь в Антитерористичній операції.

Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленим протоколом №4 від 23.03.2018, зареєстровано рапорт підполковника ОСОБА_2 щодо надання службового житлового приміщення для проживання його родини в книзі реєстрації рапортів службового житла.

Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленим протоколом №8 від 08.10.2020, ОСОБА_3 дочку підполковника ОСОБА_2 виключено з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , оскільки вона є військовослужбовцем іншої частини і зарахована на квартирний облік неправомірно, а також зобов`язано знятись з реєстрації даної частини.

Вважаючи таке рішення протиправним, яке підлягає скасуванню з поновленням житлових прав і законних інтересів, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За умовами абзацу 1 пункту 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ, у редакції закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Абзацом 4 пункту 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Згідно з пунктом 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ установлено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

У разі смерті особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку на підставах, зазначених у абзаці першому цієї частини, яка відповідно до законодавства мала право на першочергове (позачергове) одержання житла, її сім`я зберігає право на одержання житла в тому самому порядку.

На виконання приписів статті 12 Закону № 2011-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок № 1081), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, яким визначено механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, , у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Пунктом 6 Порядку № 1081 установлено, що питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців, вирішуються за місцем перебування їх на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до пункту 22 Порядку № 1081 облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Згідно з пунктом 30 Порядку № 1081 військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Також наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 380).

Цією Інструкцією визначено зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Пунктом 1 розділу ІІ «Організація роботи житлових комісій військових частин» Інструкції № 380 передбачено, що для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини).

Основними завданнями житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій), зокрема, є: прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань (пункт 5 розділу ІІ «Організація роботи житлових комісій військових частин» Інструкції № 380).

Порядок обліку осіб, які набули права та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, визначено розділом VІ Інструкції № 380, відповідно до пункту 2 якого військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української УРСР.

Відповідно до пункту 20 розділу VІ Інструкції № 380 члени сімей, що перебували на обліку разом з військовослужбовцями, які загинули (померли), залишаються на обліку у військовій частині до отримання житла для постійного проживання.

Згідно з пунктом 21 розділу VІ Інструкції № 380 зняття військовослужбовців з обліку проводиться у разі: поліпшення житлових умов до встановлених норм забезпечення житловою площею громадян у відповідному населеному пункті; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на квартирний облік, включення до списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання житлових приміщень, або неправомірних дій посадових (службових) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 25 розділу VІ Інструкції № 380 члени сім`ї військовослужбовця, призвані або прийняті на військову службу (крім курсантів та військовослужбовців строкової служби), мають право залишатися на обліку в складі сім`ї військовослужбовця (за умови проходження служби в одному гарнізоні) або бути зарахованими на облік шляхом забезпечення постійним житлом окремо в порядку, визначеному цією Інструкцією, за умови наявної вислуги на військовій службі 20 років і більше.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено та не заперечено відповідачем, що ОСОБА_2 має вислугу 37 років, а позивач є його донькою.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень, дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що проходження військової служби в іншій військовій частині позивачем як членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 не є законодавчо визначеною підставою для зняття такого члена сім`ї з квартирного обліку.

До того ж згідно з довідками військової частини НОМЕР_3 №25 і №30 від 17.01.2023 позивач не перебуває на квартирному обліку у списку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями з 06 вересня 2014 року по теперішній час, у списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення житловими приміщеннями для постійного проживання в загальному порядку у військовій частині НОМЕР_3 , а також у списку військовослужбовців та членів їх сімей, які мають право на першочергове/позачергове отримання житлових приміщень; житловою площею не забезпечувалась.

Також з матеріалів судом першої інстанції встановлено, що відповідач звернувся із запитом до Франківської районної адміністрації м. Львова від 07.12.2020 №50/02/29-1790, у якому просив надати копію ордера №000268 від 19.05.1994 та копію рішення на підставі якого виданий вказаний ордер родині ОСОБА_2 .

На вказаний лист Франківська районна адміністрація направила супровідним листом від 15.12.2020 №35-вих-99071 витяг із Розпорядження Виконавчого комітету Франківської районної ради народних депутатів від 06.04.1994 №295, згідно з яким оформлено та видано ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , на сім`ю ОСОБА_4 , з урахуванням членів сім`ї: чоловік ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_9 , 1989 р.н., син ОСОБА_10 1991 р.н.

Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленим протоколом №5 від 28.04.2023, внесені зміни до протоколу ЖПК в/ч НОМЕР_1 №8 від 20.10.2020, згідно з якими позивач вважається знятою з квартирного обліку у зв`язку із поданням відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, а саме: прийняття участі у приватизації, що підтверджується витягом з розпорядження виконавчого комітету Франківської районної ради народних депутатів від 06.04.1994 №295 та листом Франківської районної адміністрації про видачу ордера на квартиру її матері ОСОБА_4 3-ох кімнатної квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 66,0 м2, житловою 41,5 м2.

Суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що Порядок та правові підстави приватизації державного житлового фонду передбачено Законом України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-ХІІ) та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі - Положення № 396).

Згідно зі статтею 1 Закону № 2482-ХІІ, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно з частинами 1-3 статті 8 Закону № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно з пунктом 17 Положення № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

За пунктом 18 Положення №396, громадянин подає до органів приватизації, зокрема копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку.

Відповідно до статті 58 Житлового кодексу України, в редакції чинній на час видачі відповідного ордеру, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Системний аналіз вказаних положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що ордер на квартиру не є доказом приватизації такої, а лише підтверджує право на її використання особою, який такий ордер видано.

Водночас, відповідно до довідка Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 20.09.2023 №16-43/2045 за позивачем не числяться приватизаційні депозитні рахунки за номінальною вартістю житлового чека за адресою: АДРЕСА_3 .

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи, що вирішальним у такій категорії справ є установлення факту забезпечення військовослужбовця житлом/поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба у наданні йому житла, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 , викладене у протоколі №8 від 08 жовтня 2020 року в частині виключення позивача з квартирного обліку військової частини НОМЕР_1 є протиправним, а тому підлягає скасуванню, а позивача слід поновити на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов військової частини НОМЕР_1 як члена сім`ї підполковника військової частини НОМЕР_1 у відставці ОСОБА_2 .

При цьому, аргументи скаржника щодо відсутності предмету спору суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем, тобто в межах спірних правовідносин поновлення позивача на квартирному обліку. Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленим протоколом №5 від 28.04.2023, змінено підстави зняття позивача з відповідного обліку, однак статус позивача як такої, що знята з квартирного обліку, та правові наслідки рішення, оформленого протоколом ЖПК в/ч НОМЕР_1 №8 від 20.10.2020, не змінилися.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року у справі № 380/5304/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко