Справа № 951/851/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 951/851/23 пров. № А/857/23580/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області,

на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2023 року (суддя Гриновець О.Б., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення смт. Козова, дата складання повного тексту 27.11.2023),

в адміністративній справі №951/851/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області,

про скасування постанов і закриття провадження у справі,

встановив:

У жовтні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління НП в Тернопільській області, в якому, з урахуванням уточненого позову, просив скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №550459 та серії ЕАТ №7915818 від 11.10.2023, якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП, провадження у цих справах про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи такі безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 21.11.2023 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №550459 від 11.10.2023 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.132-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7915818 від 11.10.2023 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.132-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, всупереч об`єктивним обставинам справи, яке підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що 11.10.2023 позивач керував ТЗ «CLASS-LEXION 670» шириною 380 см по дорозі загального користування без спеціального дозволу, чим порушив п.22.5 ПДР України. Поліцейським СПД (м.Козова) інспектором поліції ГУНП в Тернопільській області Виклюк П.В. було виявлено дане порушення правил дорожнього руху та винесено на позивача постанову серії ЕАТ №7915818 від 11.10.2023 за ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладено на позивача штраф в розмірі 510 грн. Поліцейським СРПП ВП №2 (Бережани) інспектор поліції ГУНП в Тернопільській області Білоніжка М.Б. було виявлено дане порушення правил дорожнього руху та винесено на позивача постанову серії БАД №550459 від 11.10.2023 за ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладено на позивача штраф в розмірі 510 грн. Вважає скаржник постанови правомірними і такими, що не підлягають скасуванню. Вказує, що зупинивши транспортний засіб, поліцейський підійшов до автомобіля, належним чином представився водію, проінформував його про порушення ним ПДР та попросив пред`явити відповідні документи. Вважає апелянт, що позивач дійсно допустив порушення ПДР, що підтверджується відповідними відеозаписами. Також скаржник не погоджується з проведеним розподілом судом витрат на правничу допомогу позивачу, оскільки такі витрати адвоката не підтверджуються доказами, а розмір витрат є неспівмірним із складністю справи.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 21.11.2023 в частині скасування постанови та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Розгляд справи просить проводити у відсутності представника ГУНП в Тернопільській області.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Відносно позивача ОСОБА_1 11 жовтня 2023 року поліцейським СРПП ВПМ (м. Бережани) Тернопільського РУ поліції ГУНП В Тернопільській області сержантом поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД № 550459, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень (а.с. 5).

Зі змісту вказаної постанови видно, що о 10:55 год. на автодорозі М30 Стрий Ізварине водій керував комбайном зернозбиральним марки «CLASS-LEXION 670», державний номерний знак НОМЕР_1 , ширина якого становить 3,80 м без відповідного дозволу від органів національної поліції, чим порушив п.22.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Крім того, відносно позивача ОСОБА_1 11 жовтня 2023 року поліцейським СПД (смт. Козова) відділу поліції №1(м. Бережани) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області старшим сержантом поліції було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ №7915818, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень (а.с. 6).

Зі змісту вказаної постанови видно, що об 11:05 год. водій керував транспортним засобом шириною 3,80 м по дорозі загального користування без спеціального дозволу від органів національної поліції, чим порушив п.22.5 ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Вважаючи вказані постанови незаконними, позивач звернувся із даним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, яке виразилось у порушенні п.22.5 ПДР України, тому ГУ НП в Тернопільській області не довело правомірність винесення оскаржуваних постанов.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваних постанов у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Як слідує зі змісту положень п.п.3, 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі ст.14 Закону України від 30.06.1993р. №3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м..

Частиною 1 ст.132-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до Примітки до вказаної статті, дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів.

Відповідно до пункту 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306.

Згідно із п.1.10 Правил дорожнього руху, габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Отже, умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП є встановлення факту перевищення усіх чи одного з габаритів сільськогосподарської техніки (в даному випадку комбайном зернозбиральним марки «CLASS-LEXION 670»), яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення та перевищує 3,75 м..

Суд апеляційної інстанції враховує, що оскарженими позивачем постановами відповідача серії БАД №550459 від 11.10.2023 та серії ЕАТ №7915818 від 11.10.2023 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень за кожною постановою за ч.1 ст.132-1 КУпАП, за вчинення порушення, яке полягає у тому, що він керував транспортним засобом (комбайном зернозбиральним марки «CLASS-LEXION 670», державний номерний знак НОМЕР_1 ), ширина якого становить 3,80 м без відповідного дозволу від органів національної поліції, чим порушив п.22.5 ПДР України.

Колегією суддів також проведено перегляд приєднаного до відзиву на позовну заяву диску з відеозаписом з камери нагрудного реєстратора поліцейського, на якому зафіксовано безпосередню процедуру розгляду адміністративної справи та комунікацію позивача з працівниками патрульної поліції. Водночас, не зафіксовано самого факту керування позивачем транспортним засобом (комбайном) марки «CLASS-LEXION 670», державний номерний знак НОМЕР_1 , габарити якого перевищують 3,75 м..

З наданих відповідачем відеозаписів не виявляється можливим встановити дійсну ширину керованої позивачем сільськогосподарської техніки.

При цьому, в матеріалах справи немає належних доказів (як-то, Акти обстеження, протоколи замірів, висновки спеціаліста і т.п.), які б підтверджували доводи відповідача про те, що ширина вказаних зернозбиральних комбайнів перевищувала дозволені параметри.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі встановлених фактичних обставин та наведених норм правового регулювання спірних правовідносин колегія суддів робить висновок, що відповідачем не доведено факт керуванням позивачем транспортним засобом, а саме, комбайном марки «CLASS-LEXION 670», державний номерний знак НОМЕР_1 , габарити якого перевищують 3,75 м., тобто не доведено порушення позивачем вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху на час проведення габаритно-вагового контролю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача у відповідній частині висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки суд першої інстанції врахував наявні у справі докази та норми правового регулювання у спірних правовідносинах, перевіривши оскаржені постанови відповідача за визначеними ч.2 ст.2 КАС України критеріями, вірно керувався чинними нормами законодавства та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху, які б були підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта (відповідача) щодо наявності доказів вчинення позивачем порушень ПДР України.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції у переглянутій частині при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та основ процесуального права, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому у цій частині немає підстав для його скасування.

Колегія суддів також враховує, що судом першої інстанції вирішено питання про розподіл понесених позивачем судових витрат у вигляді сплати судового збору і витрат на професійну правничу допомогу, та апелянт (відповідач) не погодився із висновками суду щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн..

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із абз.1 ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, проведення експертизи, підготовки справи до розгляду зокрема, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та витрат на підготовку експертного висновку, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), на проведення судових експертиз, експертних досліджень та надання інших послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, проведенням експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Матеріалами справи підтверджено, що розгляд справи завершено ухваленням 21.11.2023 року у справі Козівським районним судом Тернопільської області рішення, яким позов задоволено повністю.

21.11.2023 представник позивача адвокат Рибачок А.М. скерував до суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 5000 грн витрат, які позивач поніс за надання йому послуг адвоката (а.с. 50-55).

На підтвердження цих обставин до матеріалів справи доданий договір про надання правової допомоги №2610/23 від 26.10.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Рибачком А.М..

Пунктом 3 договору сторони погодили, що розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правову допомогу, складає 5000 грн..

Проведення клієнтом оплати адвокату узгодженої суми гонорару підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №б/н від 26.10.2023.

Водночас, апеляційний суд враховує те, що заяву про стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн було надано до суду першої інстанції 21.11.2023, а рішення суду про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. було винесено в цей же день 21.11.2023. Тобто, відповідачу не було надано часу (можливості) для подачі заперечень на заяву представника позивача від 21.11.2023 відносно питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

Надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачу суми коштів витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн, із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, апеляційний суд враховує те, що ця справа за складом учасників, підставами виникнення та характером спору, позовними вимогами та обсягом досліджуваних доказів відноситься до справ незначної складності. Адміністративні справи такої категорії являються досить поширеними у судовій практиці, із уже сформованими правовими позиціями у подібних правовідносинах. Тому підготовка позовної заяви по суті у даній справі вимагала не надмірного і не значного обсягу юридичної (правової) роботи.

Колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів вважає, що представником позивача (адвокатом) на підготовку та подання позовної заяви із вимогами до ГУНП у Тернопільській області про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №550459 та серії ЕАТ №7915818 від 11.10.2023, якими позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, завищено понесені витрати у розмірі 5000 грн, оскільки як уже було вказано вище, вказана категорія справи не є складною. Достатнім часом для підготовки та подання позову у вказаній категорії справи про скасування аналогічних постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності з невеликим обсягом доказової бази - є не більше 1,5 годин, а отже витрати на підготовку та подання позовної заяви у вказаній справі об`єктивно складають не більше 1500 грн. (з розрахунку 1 год. = 1000 грн.).

Відтак, з огляду на встановлені обставини з урахування критеріїв пропорційності, значенням справи для сторони, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, на переконання апеляційного суду розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 1500 гривень.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі положень статті 317 КАС України колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, а саме, в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., змінивши розмір 5000 грн. на 1500 грн..

У решта частині оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задоволити частково.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2023 року в адміністративній справі №951/851/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанов і закриття провадження у справі змінити, а саме, в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу, змінивши її розмір з 5000 грн. на 1500 грн..

У решта частині рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2023 року в адміністративній справі №951/851/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 19.02.2024 року