Справа № 400/8133/23
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 р. Категорія 106020000м. ОдесаСправа № 400/8133/23
Перша інстанція: суддя Брагар В. С.,

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частина НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 20.06.2022 року № 164, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 20.06.2022 року № 164, зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що 10 червня 2022 р. під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Богородичне, Донецької області він був поранений, у зв`язку із чим перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я, в період з 12.09.2022 по 26.09.2022; 16.12.2022 по 06.01.2023; та з 13.01.2023 по 24.01.2023. Однак, відповідачем всупереч вимогам постанови КМУ №168, не виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі до 100 000 грн. за вказаний період та грошове забезпечення за грудень 2022 року, січень 2023, лютий 2023, березень 2023 року, квітень 2023 року. Також, позивач вважає, що відповідачем протиправно прийнято наказ від 20.06.2022 року №164, яким позивача увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з перебуванням на довготривалому лікуванні. Крім того, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не видачі йому посвідчення учасника бойових дій.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. за вересень 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що в період з 16.12.2022 по 06.01.2023 позивач проходив реабілітаційне лікування, а тому збільшена винагорода за вказані періоди йому не може бути виплачена. Крім того, апелянт зазначає, що позивач з 13.01.2022 р. по 24.01.2023 р. проходив лікування у терапевтичному відділенні № 144 у зв`язку із загостренням саме гіпертонічної хвороби, що у свою чергу позбавляє останнього на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн., оскільки ця подія не пов`язана із отриманим пораненням при виконанні бойового завдання.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022, з 19.03.2022 призваний на військову службу за мобілізацією номера обслуги кулеметного взводу роти вогневої підтримки 3 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , штаб сержант.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 №56 від 04.03.2022 року позивач зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2022 року №78, з метою забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, захисту населення та інтересів держави, забезпечення заходів правового режиму воєнного стану позивача було відряджено на лінію бойового зіткнення, де було залучено до бойових дій у складі військової частини НОМЕР_1 .

10.06.2022 під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Богородичне, Донецької області, внаслідок наступальних дій противника позивач отримав поранення. Після чого, медики медичного п. 3 десантно-штурмового батальйону надали йому першу медичну допомогу та евакуювали з поля бою.

Так, довідкою військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2023 року №642/1181 підтверджено про обставини поранення, що штаб-сержант за призовом ОСОБА_1 10.06.2022 року одержав: «Вогнепальне осколкове сліпне поранення лівого колінного суглоба. Відкритий перелом нижнього полюсу лівого наколінника з частковим пошкодженням особистої зв`язки наколінника з вогнепальним осколковим пораненням верхньої третини лівої гомілки». За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини, поблизу н.п. Богородичне, Донецької області. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2023 року № 1040.

20.06.2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №164, згідно якого позивача увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з перебуванням на довготривалому лікуванні.

Позивач зазначає, що у зв`язку із отриманими пораненнями під час виконання бойового завдання перебував на стаціонарному лікуванні в наступних закладах охорони здоров`я, зокрема:

- з 12.09.20222 по 26.09.2022 року у Комунальному некомерційному підприємстві «МИКОЛАЇВСЬКА ОБЛАСНА ЛІКАРНЯ ВІДНОВНОГО ЛІКУВАННЯ» МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого;

- з 16.12.2022 по 06.01.2023 у Клінічному санаторії Аркадія ДПСУ, що підтверджується виписним епікризом №1389 та довідкою ВЛК №963 від 14.12.2022 року, вкій зазначено, що травма є тяжкого ступеню важкості та на підставі ст. 81 графи ІІІ Розкладу хвороб потребує лікування в умовах санаторію Аркадія терміном на 21 календарний день;

- з 13.01.2023 по 24.01.2023 у КНП «Миколаївський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни» Миколаївської обласної ради, що підтверджується виписним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №144.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно було прийнято наказ від 20.06.2022 року №164 та не було нараховано та виплачено йому грошового забезпечення та додаткову винагороду у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000 гривень пропорційною в розрахунку на місяць за період з 12.09.2022 по 26.09.2022; 16.12.2022 по 06.01.2023; та з 13.01.2023 по 24.01.2023, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи (епікризами, виписками, довідкою ВЛК) підтверджується, що позивач перебував на лікуванні у закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням поранення з 12.09.2022 по 26.09.2022; з 16.12.2022 по 06.01.2023 та з 13.01.2023 по 24.01.2023. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Стаття 40 Закону №2232-XII визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.1-2 Закону №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за N 745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 Про введення воєнного стану в Україні та №69 Про загальну мобілізацію Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів Українивід28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацем 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я необхідно встановити 2 умови:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2023 року №642/1181 підтверджено про обставини поранення, що штаб-сержант за призовом ОСОБА_1 10.06.2022 року одержав: «Вогнепальне осколкове сліпне поранення лівого колінного суглоба. Відкритий перелом нижнього полюсу лівого наколінника з частковим пошкодженням особистої зв`язки наколінника з вогнепальним осколковим пораненням верхньої третини лівої гомілки». За обставин: безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини, поблизу н.п. Богородичне, Донецької області. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2023 року № 1040.

Отже, наявна перша умова для виплати позивачеві додаткової винагороди - поранення, пов`язане із захистом Батьківщини.

Матеріалами справи (епікризами, виписками, довідкою ВЛК) підтверджується, що позивач перебував на лікуванні у закладах охорони здоров`я у зв`язку з отриманням поранення з 12.09.2022 по 26.09.2022; з 16.12.2022 по 06.01.2023 та з 13.01.2023 по 24.01.2023.

Тобто, наявна друга умова - перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я для виплати позивачеві додаткової винагороди.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апелянта, що в період з 16.12.2022 по 06.01.2023 позивач проходив реабілітаційне лікування, а тому збільшена винагорода за вказані періоди йому не може бути виплачена, оскільки приписи постанови № 168 не виокремлюють випадки перебування на стаціонарному лікуванні в зв`язку з проходженням реабілітаційного лікування, як обставину, коли виплата додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. не здійснюється.

Також, апелянт зазначає, що позивач з 13.01.2022 р. по 24.01.2023 р. проходив лікування у терапевтичному відділенні № 144 у зв`язку із загостренням саме гіпертонічної хвороби, що у свою чергу позбавляє останнього на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн., оскільки ця подія не пов`язана із отриманим пораненням при виконанні бойового завдання.

Разом з тим, з виписного епікризу вбачається наступне:

діагноз гіпертонічна хвороба 1 ст., 2 ступінь, кризове протікання;

стан після пластини великої зв`язки підколіна. Контрактура лівого колінного суглобу.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити виплату конкретної суми коштів - 71064,37 грн., то суд зазначає, що в цій частині слід відмовити, оскільки визначення точної суми додаткової винагороди, яка підлягає виплаті позивачу належить саме до повноважень відповідача.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до підпункту 15 пункту 116 Указу Президента України Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 № 1153/2008, зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення.

20.06.2022 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №164 позивача відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці перебувають на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, чи у полоні, як заручники або інтерновані особи, - до їх повернення) увільнено від займаної посади та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з перебуванням на довготривалому лікуванні.

Вважаючи протиправним наказ, позивач зазначає, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства через 10 днів після отримання безпосереднього поранення увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини в зв`язку з перебуванням на тривалому лікуванні, тому станом на 20.06.2022 була відсутня підстава для виведення у розпорядження, а саме тривале лікування.

Оцінюючи правомірність винесення оскаржуваного наказу, суд враховує, що у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не визначено поняття тривалого лікування.

Разом з тим, Міністром оборони України прийнятий наказ від 10.04.2009 № 170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України».

Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Інструкція) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153. (Пункт 1.1 розділу I).

Пунктом 4.17 Інструкції встановлено, зарахування військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб здійснюється з урахуванням таких особливостей:

звільнення з посади і зарахування в розпорядження проводяться за підставами, визначеними пунктом 116 Положення, наказом посадової особи, до номенклатури посад якої належить посада військовослужбовця, або наказом прямого командира (начальника) цієї посадової особи;

зарахування проводиться в розпорядження посадової особи, до компетенції якої належить вирішення питання дальшого службового використання військовослужбовця, або, в разі неможливості вирішення цього питання,- у розпорядження прямого командира (начальника);

зарахування наказом посадової особи в розпорядження свого прямого командира (начальника) без його рішення не допускається;

звільнення з посад і зарахування військовослужбовців у випадку, визначеному підпунктом 15 пункту 116 Положення, проводяться з дня вибуття з військової частини на лікування в розпорядження посадової особи, до номенклатури посад якої належить посада офіцера, або в розпорядження керівника органу військового управління, командира з`єднання, у підпорядкуванні яких є військова частина, де проходила військову службу особа рядового, сержантського або старшинського складу.

Таким чином, враховуючи, що позивач вибув до лікувального закладу, у зв`язку із пораненням отриманих під час ведення бойових дій, наказ від 20.06.2022 №164 командира військової частини щодо увільнення від займаної посади та зарахування в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 є таким, що прийнятий відповідачем на підставі Указу Президента України Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 № 1153/2008 та Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Отже, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу від 20.06.2022 №164.

Як наслідок, не підлягає задоволенню і позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача недораховане грошове забезпечення за грудень 2022 року, січень 2023, лютий 2023, березень 2023 року, квітень 2023 року в розмірі 71064,37 грн. Слід зазначити, що позивач перебуваючи з 20.06.2022 року у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 отримував належне йому грошове забезпечення.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача видати посвідчення, суд зазначає, що з системного аналізу положень ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України в кореспонденції з приписами ст.6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, вбачається, що суд не може перебирати на себе функцій суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу від 20.06.2022 року № 164, зобов`язання вчинити певні дії належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частина НОМЕР_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року по справі № 400/8133/23, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді С.Д. Домусчі О.І. Шляхтицький