Справа № 580/2010/23
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 лютого 2024 року справа № 580/2010/23 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

08.02.2024 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшла заява ОСОБА_1 (далі заявник) в порядку ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), в якій він просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 25.10.2023 №70 про відмову у перерахунку пенсії;

постановити окрему ухвалу та направити її на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли неналежному виконанню судового рішення від 25.05.2023;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області протягом 10 днів з дня набрання ухвалою законної сили повідомити суд про вжиті заходи щодо виконання судового рішення від 25.05.2023.

Заява мотивована тим, що на виконання рішення суду, відповідач прийняв рішення від 25.10.2023 №70 про відмову у переведенні на пенсію державного службовця.

В рішенні зазначено, що період роботи з 01.08.2001 до 22.07.2003 зараховано до стажу державної служби, однак даний період не відноситься до посад передбачених ст. 25 Закону України №3723.

При цьому, в мотивувальній частині судового рішення суд зазначив, що період роботи позивача з 01.08.2001 до 30.09.2001 на посаді головного спеціаліста у справах неповнолітніх Придніпровського райвиконкому м. Черкаси, з 01.10.2002 на посаді в.о. начальника служби у справах неповнолітніх та з 18.11.2003 до 22.07.2003 на посаді начальника служби у справах неповнолітніх підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Отже, період роботи з 01.08.2001 до 22.07.2003 повинен бути зарахований до стажу державної служби відповідно до Закону України №3723, однак всупереч рішенню суду відповідач вказаний період знову не зарахував до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

На переконання позивача, вказані дії відповідача стали підставою для прийняття незаконного рішення №70 від 25.10.2023 про відмову у перерахунку пенсії, що є підставою для його скасування.

14.02.2024 відповідач подав заперечення на вказану заяву, я якому просив відмовити у її задоволенні. Зазначив, що на виконання рішення суду від 25.05.2023 у справі №580/2010/23 стаж за період роботи з 01.08.2001 до 22.07.2003 зараховано до стажу державної служби, однак даний період робити не відноситься до посад передбачених статтею 25 Закону України № 3723-XII.

До посад державної служби, які визначені статтею 25 Закону № 3723-XII відносяться періоди роботи ОСОБА_1 з 17.06.1996 по 31.07.2001 та з 22.11.2011 по 31.03.2022. Зокрема, стаж за період з 17.06.1996 по 31.07.2001 та з 22.11.2011 по 30.04.2016 (до набрання чинності Закону № 889-VІІІ) становить 9 років 7 місяців 1 день.

Таким чином, Головним управлінням прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у частині переведення її на пенсію за віком державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у зв`язку із відсутністю необхідної кількості стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 у справі № 580/2010/23 виконане відповідно до вимог чинного законодавства та в межах повноважень, покладених на органи Пенсійного фонду України.

На підставі ч.5 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вирішив здійснити розгляд заяви у порядку письмового провадження.

Розглянувши заяву та оцінивши доводи, суд встановив таке.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.02.2023 №70 про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 з пенсії, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пенсію за віком державного службовця відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, буд.23, ) зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 01.08.2001 до 22.07.2003, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2023 №942 про переведення її на пенсію за віком державного службовця і прийняти рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняло рішення від 25.10.2023 №70 про відмову у перерахунку пенсії позивачу.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач у порядку ст.383 КАС України звернулась в суд із заявою щодо визнання його протиправним та скасування.

Суд врахував, що відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований в тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує законні права та інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статей 383 КАС України можливе лише у разі встановлення факту протиправного невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

На підставі ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі ст.14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Конституційний Суд України у абз.3 резолютивної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

При цьому, зважаючи, що судове рішення складається зі структурних частин (вступна, описова, мотивувальна та резолютивна), його виконанню має передувати аналіз його повного змісту.

Суд зазначає, що підставою прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області рішення від 25.10.2023 №70 про відмову у перерахунку пенсії позивачу вказано, що стаж за період роботи з 01.08.2001 до 22.07.2003 зараховано до стажу державної служби, однак даний період робити не відноситься до посад передбачених статтею 25 Закону України № 3723-XII.

Оцінюючи вказані підстави, суд врахував, що в мотивувальній частині рішення суду від 25.05.2023 у справі №580/2010/23 надано оцінку доводам сторін щодо наявності у позивача права на зарахування періоду роботи з 01.08.2001 до 22.07.2003 до стажу державної служби, що дає позивачу право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу".

Зокрема суд зазначив, що після 04 липня 2001 року (набрання чинності Законом України від 07.06.2001 №2493-ІІІ Про службу в органах місцевого самоврядування) до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування.

Отже, період роботи позивача з 01.08.2001 на посаді головного спеціаліста у справах неповнолітніх Придніпровського райвиконкому м. Черкаси, з 01.10.2002 на посаді в.о. начальника служби у справах неповнолітніх та з 18.11.2003 до 22.07.2003 на посаді начальника служби у справах неповнолітніх підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що мотиви рішення суду від 25.05.2023 у справі №580/2010/23 щодо наявності у позивача права на зарахування періоду роботи з 01.08.2001 до 22.07.2003 до стажу державної служби, що дає позивачу право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" не були враховані під час прийняття рішення від 25.10.2023 №70, отже відповідач під час його прийняття діяв формально та без врахування мотивувальної частини судового рішення.

Отже рішення від 25.10.2023 №70 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.6 ст.383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Ч.1 ст.249 КАС України визначено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Відповідно до ч.5 ст.249 КАС України з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Тому суд вирішив направити Пенсійному фонду України, окрему ухвалу для вчинення дій з виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 у справі №580/2010/23.

Отже, заява позивача щодо визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.132-142, 249, 252, 241-246, 255, 295, 371, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву ОСОБА_1 від 05.02.2024 (вх. від 08.02.2024 №7248/24) щодо визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 25.10.2023 №70 «Про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 », прийняте на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 у справі №580/2010/23.

Направити Пенсійному фонду України (01014, м. Київ, вул. Бастіонна, буд.9, ) окрему ухвалу для вчинення дій з виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 у справі №580/2010/23.

Зобов`язати Пенсійний фонд України повідомити Черкаський окружний адміністративний суд про результати вжитих заходів протягом одного місяця після надходження даної ухвали.

2. Копію ухвали направити учасникам справи та Пенсійному фонду України.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з моменту її складення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ