Справа № 405/572/23
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 405/572/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Ретинської В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.03.2023 року

у адміністративній справі № №405/572/23 за позовом ОСОБА_1 до Інспектора 1 взводу 2 роти батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП старшого лейтенанта поліції Гуленко Сергія Петровича про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.03.2023 року залишено без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 1 взводу 2 роти батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП старшого лейтенанта поліції Гуленка Сергія Петровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6461378 від 26.01.2023 року, винесену інспектором 1 взводу 2 роти батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП старшим лейтенантом поліції Гуленком Сергієм Петровичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку позивачем по справі з підстав неповного з`ясування обставин, що мають суттєве значення для об`єктивного вирішення справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також обґрунтування судового рішення обставинами, які не відповідають дійсності, що на переконання позивача свідчить про необґрунтованість та незаконність рішення суду, яке просить скасувати та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підтвердження незаконності судового рішення, позивач описуючи обставини його спілкування 23.01.2023 з працівниками патрульної поліції з приводу паркування з порушеннями правил дорожнього руху належного йому (позивачу) автомобіля Мерседес держ.номер НОМЕР_1 по вул.Чорновола 29/32 м.Кропивницького, скаржник наголосив, що він відмовившись від надання свідчень поліцейському посилаючись на ст.63 Конституції України, намагався усунути правопорушення сівши за кермо своєї машини, але інспектор Немиря ставши поруч з машиною «встановлював особу правопорушника» за допомогою планшету і смартфону і тим самим перешкодив у виїзді автомобіля, що ним (позивачем) фіксувалося відеозаписом на смартфоні трохи більше шести хвилин. Вважає, що долучений до матеріалів справи відповідачем відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, не може бути належним доказом вчинення ним інкримінованого правопорушення п.8.5.1 ПДР по якому працівником поліції проводився розгляд справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки розгляд справи відповідачем було розпочато 15:28:17, в той час як правопорушення згідно Постанови ЕАР06461378 від 26.01.2023р. здійснено о 15:17, а на цьому запису відсутній факт перетину розташованої позаду машини суцільної лінії 1.1. При цьому, позивач наголошує, що на всіх фото автомобіль Мерседес вже стоїть за суцільною лінією і не перетинає її, і ні патрульними, ні судом не встановлено як і коли він туди попав, і за час запису ним відео на свій смартфон, ні він, ні його автомобіль не рухались, та не перетинали суцільну лінію 1.1.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на дослідження судом матеріалів відео-фіксації та встановлення усіх обставин і перевірки дотримання відповідачем Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення з урахуванням наявних у справі доказів, які в повній мірі відповідають вимогам ч.1 ст.72 КАС України, у зв`язку з чим є належними доказами. Вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження описаних ним в позові та в апеляційній скарзі обставин, також як і не надано доказів на підтвердження порушення поліцейськими процедури розгляду адміністративної справи, обмеження прав позивача, чи порушення порядку винесення оскаржуваної у цій справі постанови.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позивач підтримав вимоги апеляційної скарги, наголошуючи на недоведеності відповідачем та судом першої інстанції вчинення ним порушення правил дорожнього руху і відповідно, відсутності підстав для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Відповідач в судове засідання не прибув, подавши клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на неможливість його прибуття у зв`язку з із службовою зайнятістю та територіальну віддаленість Третього апеляційного адміністративного суду. Проте, на підтвердження зайнятості відповідач доказів суду не надав, також як і не обґрунтував неможливість його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Оскільки участь сторін по справі не визнавалася судом обов`язковою, і участь відповідача в судовому засіданні є правом, а не обов`язком, колегія суддів з урахуванням строку розгляду даної категорії справ визнала за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь головуючого у справі судді, пояснення позивача по справі, дослідивши долучений до матеріалів справи фото та відеозапис, обговоривши доводи апеляційної скарги позивача та відзиву відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги і про залишення рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.01.2023 року інспектором 1 взводу 2 роти батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП старшим лейтенантом поліції Гуленком С.П. винесено постанову серії ЕАР №6461378 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340, 00 грн.

Вказана постанова мотивована тим, що 23.01.2023 року о 15:17 год. в м. Кропивницькому по вул. В`ячеслава Чорновола, 29/32, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ GLK 220 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожньої розмітки 1.1 «Вузька суцільна лінія», чим порушив п.п.8.5.1 Правил дорожнього руху (Порушення вимог горизонтальної розмітки), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В Розділі 7 зазначеної постанови також зазначено, що до постанови додаються: фото фіксація Redmi NOTE, відеозапис автомобільного відео реєстратора Ксяомі, запис бк 472158, 472559, 467858; повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції від 23.01.2023 року.

Вказаною постановою позивач визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Не погодившись із винесеною інспектором 1 взводу 2 роти батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП старшого лейтенанта поліції Гуленком С.П. постановою серії ЕАР №6461378 від 26.01.2023 року, позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування та закриття провадження у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведенності відповідачем скоєння позивачем адміністративного правопорушення, та додержання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Вирішуючи по суті ініційований позивачем спору у цій справі, суд першої інстанції правильно спирався на положення Закону України «Про дорожній рух» та затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 Правил дорожнього руху, якими чітко визначено, що особи, які порушують ці Правила несуть відповідальність згідно із законодавством, а також на положення Кодексу України про адміністративні правопорушення, яким встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, на ч.1 ст.122 КУпАП, що передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, суд першої інстанції безпомилково акцентував увагу на тому, що об`єктом адміністративного проступку, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, є суспільні відносини у галузі забезпечення безпеки дорожнього руху, а об`єктивна сторона вказаного правопорушення виражається, зокрема, у формі порушення вимог розмітки проїзної частини доріг. Суб`єктом вказаного адміністративного проступку є водій транспортного засобу, який в установленому порядку отримав дозвіл (водійське посвідчення, тощо) на керування транспортним засобом, а суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Перевіряючи обгрунтованість кваліфікації дій позивача за ч.1 ст.122 КУпАП, суд першої інстанції правильно узяв до уваги положення ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» якою учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також зміст: п.1.3 ПДР, за яким учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п.1.9 ПДР яким встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством; п.8.1 ПДР відповідно до якого, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками; і п.8.5 ПДР яка передбачає, що дорожня розмітка (додаток 2) поділяється на горизонтальну та вертикальну і використовується окремо або разом з дорожніми знаками, вимоги яких вона підкреслює або уточнює, і п.п.8.5.1 ПДР в якій горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху, а наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил, а згідно ДСТУ 2587:2021 «Безпека дорожнього руху. Розмітка дорожня. Загальні технічні умови» розмітку 1.1 застосовують поряд з іншим перед пішохідним переходом, велосипедним переїздом на відстані від ближнього краю розмітки 1.14.1 1.14.3 та 1.15 не менше ніж 50 м (100 м).

Суд першої інстанції слушно акцентував увагу на прописаному ч.1 розділу 34 ПДР визначенні розуміння лінії горизонтальної розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) та її призначенні, яка в тому числі: позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.

Позивачем у цій справі не заперечуються дотримання відповідачем вищеописаних правил розміщення на проїзній частині дороги по вул.Чорновола 29/32 у м.Кропивницькому розмітки «лінії 1.1», яку перетинати забороняється за винятком, якщо за умови забезпечення безпеки дорожнього руху виникає необхідність для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на пояснення позивача в уточненому позові (а.с.21) про те, що у «даному випадку в нього була нерухома перешкода у вигляді напарника відповідача - інспектора патрульної поліції Анатолія Немирі, який не давав змоги здійснити його безпечний об`їзд, не перетинаючи лінію 1.1. Однак навіть за цих умов він (позивач) не перетинав лінію 1.1 (вузька суцільна лінія). Дочекавшись, коли інспектор патрульної поліції Анатолій Немиря закінчить створювати перешкоди безпечному руху, він (позивач) поїхав, не перетинаючи лінію 1.1 (вузька суцільна лінія), на підставі чого складу адміністративного правопорушення в його діях немає»

Надана позивачем на запит колегії суддів відповідь в судовому засіданні апеляційної інстанції стосовно наведення вказаних в позові (а.с.21) пояснень, не спростовують висновків суду першої інстанції у цій справі, оскільки після висловлених поліцейськими зауважень стосовно порушення правил стоянки/зупинки автомобіля майже на перехресті вул.Чорновола та вул.Театральна, впритул до переходу для пешеходів по вул. Чорновола та задньою частиною автомобіля до розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія), позивач сідаючи в автомобіль та намагаючись виїхати з місця, де був припаркований належний йому автомобіль, не міг не розуміти, що виїзд з вирівнюванням його авто для руху по смузі проїзної частини вул. Чорновола є неможливим без перетину задніми колесами автомобіля вузької суцільної лінії розмітки 1.1., що вбачається з долученого до матеріалів справи фото (розміщення автомобіля). Більш того, з оглянутого в судовому засіданні апеляційної інстанції відеозапису (а.с.34), судовою колегією встановлено, що позивач перебуваючи за кермом транспортного засобу MERCEDES-BENZ GLK 220 CDI, номерний знак НОМЕР_1 , намагався поїхати з місця паркування авто рухаючись заднім ходом перетинаючи розташовану позаду автомобіля розмітки 1.1. (запис 15:06:50 15:07:19, 15:08:42 15:08-50) пояснюючи при цьому, що він (позивач) не знає хто саме припаркував належний йому автомобіль з порушенням правил ПДР (запис 15:10:30 15:10:59).

Наведені вище обставини та факти на переконання колегії суддів є беззаперечним підтвердженням протиправного вчинення позивачем винних дій, які є порушенням встановленого порядку дорожнього руху і за які передбачено адміністративну відповідальність, саме тому, колегія визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції у цій справі, та не знаходить правових підстав для скасування судового рішення з наведених позивачем в апеляційній скарзі підстав, в тому числі і з вказаних позивачем підстав порушення відповідачем порядку та процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, які відповідачем було дотримано, що підтверджено наявними в матеріалах адміністративної справи доказами.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів визнає законними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції у цій справі, які не спростовані доводами апеляційної скарги позивача, що є підставою для залишення вимог апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 329 КАС України, суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.03.2023 року в адміністративній справі №405/572/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов