Справа № 520/35626/23
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 р. №520/35626/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лук`яненко М.О. розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просить суд:

1. поновити строки позовної давності на оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 10.02.2023 № 40 «Про призначення службового розслідування за фактом непокори» та наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 16.02.2023 № 8 «Про результати службового розслідування у військовій частині»;

2. витребувати від військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України завірені належним чином копії матеріалів службового розслідування, проведеного за фактом непокори відносно ОСОБА_1 (у тому числі рапорт ОСОБА_1 від 09.02.2023), наказів командира військової частини від 10.02.2023 № 40 «Про призначення службового розслідування за фактом непокори» та від 16.02.2023 № 8 «Про результати службового розслідування у військовій частині»;

3. перевірити обґрунтованість, всебічність та повноту обставин, зафіксованих в акті службового розслідування військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 16.02.2023, проведеного за фактом непокори відносно ОСОБА_1 ;

4. визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 10.02.2023 № 40 «Про призначення службового розслідування за фактом непокори»;

5. визнати протиправним та скасувати пункти 3, 4, 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 16.02.2023 № 8 «Про результати службового розслідування у військовій частині».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ухвалою суду від 21.12.2023, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, відкрито спрощене провадження по справі відповідно до ч.3 статті 257 КАС України без виклику сторін у судове засідання, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копію ухвали про відкриття провадження надіслано представникам сторін до їх Електронних кабінетів в системі "Електронний суд" та ними отримано, що підтверджено довідками про доставку електронного листа.

У встановлений судом строк, відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. По суті позовних вимог вказує, що ОСОБА_1 своїми діями, виразив непокору у вигляді відкритої відмови виконати наказ начальника, що вчинена в умовах воєнного стану. З відповідальністю за відкриту відмову від виконання наказу командира в умовах воєнного часу і бойової обстановки старший солдат ОСОБА_1 ознайомлений під час доведення наказу. Даний наказ, як незаконний, позивач не оскаржував, а зазначені ним у рапорті підстави, які на його думку не дають йому можливості виконувати бойовий наказ, не є об`єктивними та доведеними. Також, на його думку наказ №8 від 16.02.2023 року втратив свою чинність через його виконання та не розповсюджується на позивача через його звільнення з військової служби 12.06.2023 року (за сімейними обставинами).

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , з 09.03.2022 проходив військову службу у Збройних Силах України у зв`язку з мобілізацією, що підтверджується записом у військовому квитку серії НОМЕР_3 .

Так, судом встановлено, що 10.02.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №40 призначене службове розслідування за фактом непокори ОСОБА_1

16.02.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 затверджено акт службового розслідування та видано наказ командира військової частини №8 від 16.02.2023 "Про результати службового розслідування".

У ході службового розслідування встановлено, що 10.02.2023 року від командира 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , надійшов рапорт про те, що 09.02.2023 року старший стрілець 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старший солдат ОСОБА_1 відмовився виконувати бойовий наказ командира про рух на марш, що виразилося в залишенні у розташуванні на ППД і відмови від погрузки до транспорту для переміщення на марші. Свою відмову він пояснив тим, що нездатний виконувати бойові задачі за станом здоров`я. Про свою відмову повідомив відкрито в присутності інших військовослужбовців підрозділу, після чого надав письмовий рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 .

Із рапорту старшого солдата ОСОБА_1 від 09.02.2023 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 та доданих до нього консультативних висновків убачається, що 02.01.2023 року та 25.01.2023 року ОСОБА_1 був на консультативних прийомах лікаря у приватному медичному центрі та отримав послуги з КТ діагностування.

У своєму письмовому поясненні від 15.02.2023 року, ОСОБА_1 повністю підтвердив обставини, викладені ним у рапорті від 09.02.2023 року. Зазначив, що саме 09.02.2023 року при передислокації підрозділу на нові бойові позиції, він відчув погіршення стану здоров`я та не мав змоги тимчасово виконувати бойове завдання. Тому залишився на ППД в м. Харків, про що повідомив безпосередніх командирів, ротного медика та подав рапорт на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 .

Під час проведення службового розслідування сержант ОСОБА_3 , молодший сержант ОСОБА_4 підтвердили факт відмови в присутності особового складу старшого солдата ОСОБА_1 виконувати бойовий наказ, доведений командиром в належний спосіб.

Опитана під час проведення службового розслідування старший лейтенант ОСОБА_5 , яка займає посаду лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , підтвердила відсутність звернень старшого солдата ОСОБА_1 за медичною допомогою до медичного пункту військової частини НОМЕР_1 та відсутності медичних обмежень для несення військової служби.

Наказом командира військової частини №8 від 16.02.2023 "Про результати службового розслідування", старшого стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старшого солдата ОСОБА_1 , визнано таким, що здійснив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах воєнного стану. Наказано передати матеріали до Другого слідчого відділу (дислокація у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Полтава про вказаний факт повідомити Харківський зональний відділ військової служби правопорядку, Харківську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері. А також, наказано провідному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 р. з 10.02.2023 року старшому стрільцю 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старшому солдату ОСОБА_1 у повному обсязі, призупинити виплату грошового забезпечення, на підставі наказу від 07.06.2018 №260 "Про затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" з 10.02.2023, вивести в розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 , у зв`язку з непокорою.

Також, судом із матеріалів справи встановлено, що у період з 22.05.2022 до 07.06.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві "Чутівська центральна лікарня", що підтверджується виписним епікризом № 1085, з 06.03.2023 до 13.03.2023 та з 14.03.2023 до 22.03.2023 - у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3473, № 3899.

02.06.2023 Гарнізонна військово-лікарська комісія військової частини НОМЕР_5 визнала ОСОБА_1 обмежено придатним до військової служби, що підтверджується довідкою №4638 від 02.06.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 09.06.2023 № 68-PC (по особовому складу) військовослужбовця ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за сімейними обставинами.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.06.2023 № 163 визначено, що старший солдат ОСОБА_1 справи та посаду здав і вибув до Богодухівського РТЦК та СП Харківської області. З 12.06.2023 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 13.06.2023.

Не погоджуючись із фактом призначення службового розслідування, з обґрунтованістю та повнотою його проведення та обставинами зафіксованими в акті службового розслідування військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 16.02.2023, проведеного за фактом непокори відносно нього, та з п.п. 3, 4, 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 16.02.2023 №8 "Про результати службового розслідування у військовій частині" позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України».

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває до тепер.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV, затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (ч.3 преамбули Дисциплінарного статуту).

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст.2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 3 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом:

- виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

- особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

- формування правової культури військовослужбовців;

- умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

- зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

- підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

- своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

- чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Згідно ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

- бути пильним, зберігати державну таємницю;

- додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (ч.2 вступу Статуту внутрішньої служби).

Також суд зазначає, що статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст.12 Статуту внутрішньої служби).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України (п. 17 Статуту внутрішньої служби).

Згідно ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 30 Статуту внутрішньої служби визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Відповідно до ст.49 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Солдат підпорядковується командирові відділення (ст. 127 Статуту внутрішньої служби).

Старший солдат (старший матрос) є помічником командира відділення та зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні солдатів, заміщувати його у разі відсутності.

Щодо об`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, у вчиненні якого, за словами відповідача, винен позивач, то при наданні оцінки цьому елементу проступку слід врахувати, що відповідно до п. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.

На виконання ст.85 Дисциплінарного статуту Наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі-Порядок №608).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно акту службового розслідування військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2023 підрозділ, в якому проходив службу мобілізований старший солдат ОСОБА_1 в тому числі і він сам, отримав бойовий наказ шляхом його віддання безпосереднім прямим командиром, старшим лейтенантом ОСОБА_2 . Старший солдат ОСОБА_1 відмовився виконувати отриманий бойовий наказ, що виразилось у залишенні в розташуванні на ППД і відмови від погрузки до транспорту для переміщення на марші. Про свою відмову повідомив відкрито в присутності інших військовослужбовців підрозділу та надав письмовий рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 .

Рапортом від 09.02.2023 ОСОБА_1 , пояснив свою відмову тим, що він нездатний виконувати бойові задачі за станом здоров`я

У зв`язку з чим, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2023 призначено службове розслідування.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.

Згідно з п.1 розд. ІІ Порядку №608 службове розслідування серед іншого може призначатися у разі: - невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно з п.3 розд. ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до п.8 розд. ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Згідно з п.1 розд. ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: - дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; - виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; - розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Відповідно до розд. V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно з п.6 розд. VI Порядку №608 якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

За результатами проведення службового розслідування складено акт службового розслідування, зі змісту якого вбачається, що позивачем не виконано бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 про рух на марш, такі дії старшого солдата ОСОБА_1 містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.

В акті службового розслідування зазначено, що відповідно до рапорту від 10.02.2023 та наданих пояснень, підрозділ, в якому проходив службу мобілізований старший солдат ОСОБА_1 , отримав бойовий наказ на марш. Бійцям підрозділу було доведено бойовий наказ шляхом його віддання безпосереднім прямим командиром, старшим лейтенантом ОСОБА_2 . Старший солдат ОСОБА_1 відмовився виконувати отриманий бойовий наказ, що виразилось в залишенні в розташуванні на ППД і відмови від погрузки до транспорту для переміщення на марші. Свою відмову він пояснив тим, що він нездатний виконувати бойові задачі за станом здоров`я. Про свою відмову він повідомив відкрито в присутності інших військовослужбовців підрозділу та надавши письмовий рапорт на ім`я командира в.ч НОМЕР_1 .

Своїми діями, що виразились в залишені на ППД підрозділу в м.Харків та відмовою від виконання наказу командира про рух на марш, старший солдат ОСОБА_1 виразив непокору у вигляді відкритої відмови виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану. З відповідальністю за відкриту відмову від виконання наказу командира в умовах воєнного часу і бойової обстановки старший солдат ОСОБА_1 ознайомлений під час доведення наказу. Старший солдат ОСОБА_1 наказ командира як незаконний не оскаржував, а зазначені ним в рапорті підстави, не є об`єктивними та доведеними.

Такі дії старшого солдата ОСОБА_1 містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Наказом командира військової частини №8 від 16.02.2023 "Про результати службового розслідування", старшого стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старшого солдата ОСОБА_1 , визнано таким, що здійснив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинене в умовах воєнного стану. Наказано передати матеріали до Другого слідчого відділу (дислокація у м. Харків) Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Полтава про вказаний факт повідомлено Харківський зональний відділ військової служби правопорядку, Харківську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері. Також, наказано провідному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 р. з 10.02.2023 року старшому стрільцю 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу І стрілецької роти, старшому солдату ОСОБА_1 у повному обсязі.

Разом з тим, відповідно до виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №1085 КНП «Чутівська центральна лікарня» (, Полтавська область, Полтавський район, смт Чутове, вулиця Полтавский Шлях, будинок 23), ОСОБА_1 з 22.05.2022 до 07.06.2022 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом : «Посттравматична вертеброгенна правобічна люмбоішалгія з больовим та м`язево-тонічним синдромами. Пошкодження зв`язкового апарату правого гомілково-стопного суглобу. Забій м`яких тканин поперекової ділянки зліва».

У виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3899 Військово-медичного клінічного центру Північного регіону з якої зазначено, що, у період з 14.03.2023 по 22.03.2023, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: М42.1 «Міжхребцевий остеохондроз попереково-крижового відділу хребта. Грижа міжхребцевого диску L5-S1 праворуч. Люмбоішіалгія справа».

Із Довідки гарнізонної військово-лікарської комісії №4638 від 02.06.2023 убачається, що ОСОБА_1 на підставі ст.ст. 23-б, 64-б гр ІІ Розкладу хвороб визнано обмежено придатний до військової служби.

Згідно ст.254 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Статтею 255 Статуту внутрішньої служби передбачено, що амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Відповідно до ст.257 Статуту внутрішньої служби висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб.

У той же час, ст.260 Статуту внутрішньої служби передбачає, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини.

У разі необхідності надання особі екстреної медичної допомоги у відповідності до Закону України «Про екстрену медичну допомогу», кожен громадянин України та будь-яка інша особа мають право звернутися за отриманням екстреної медичної допомоги до найближчого відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги чи іншого закладу охорони здоров`я, який може забезпечити надання такої допомоги.

Отже, у випадках, коли військовослужбовець потребує екстреної (невідкладної) медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я, в тому числі, зателефонувавши до служби екстреної медичної допомоги за телефоном 103. При цьому військовослужбовець повинен повідомити медичним працівникам про те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та доповісти безпосередньому командиру (начальнику).

Довідкою від 05.02.2024 військова частина НОМЕР_1 надала інформацію відповідно до якої 02.01.2023, 25.01.2023 та в період до 09.02.2023 ОСОБА_1 зі скаргами про погіршення стану здоров`я або направлення його на військово-лікарську комісію та на госпіталізацію до лікувального закладу не звертався. 09.02.2023 подав рапорт до командира військової чатини НОМЕР_1 з вимогою направити його на ВЛК за станом здоров`я.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач станом на момент доведення бойового розпорядження (09.02.2023) не мав документів, які свідчать про його не придатність до військової служби за станом здоров`я, а мав медичні документи, які свідчать про огляд ОСОБА_1 , що самі по собі виключають у даному випадку об`єктивні причини невиконання бойового наказу щодо руху на марш.

Більш того, позивач міг виконати бойовий наказ щодо руху на марш, а в подальшому звернутися до безпосереднього керівника з рапортом щодо необхідності відвідування військово-лікарської комісії для отримання довідки, однак позивачем вказані дії вчинені не були.

Приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

У разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни.

Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.

Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

Суд резюмує, що позивач і мав ознаки погіршення свого стану здоров`я, однак не звертався до командира та лікаря військової частини за медичною допомогою до видання командиром наказу про рух на марш 09.02.2023, оскаржуваний наказ у частині, в якій ОСОБА_1 визнано таким, що здійснив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією і законами України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є правомірним.

А тому, суд приходить до висновку, що відповідач при призначенні та проведенні службового розслідування діяв у межах наданих йому повноважень і відповідно до діючого законодавства, обґрунтовано, всебічно та повно дослідив обставини за фактом непокори відносно ОСОБА_1 та прийшов до вірних висновків стосовно не виконання бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 про рух на марш.

Щодо посилань позивача про наявність у нього довідки військово-лікарської комісії, в якій зазначено про його обмежену придатність до військової служби, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.10 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Підпунктом «г» п.20.3 наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» встановлено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови, зокрема, такого змісту: «Обмежено придатний до військової служби».

Одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, займаної посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові у довільній формі вказується, які види служби та роботи протипоказані цій особі. Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, - непридатні до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Позивач посилається на те, що за станом здоров`я не міг виконувати бойовий наказ, хоч і не мав на той момент ані довідки лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , ані довідки військово-лікарської комісії.

З письмових пояснень від 15.02.2023 року лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_5 слідує, що старший солдат ОСОБА_1 , у період грудень 2022 - січень 2023 року за медичною допомогою до лікаря медичного пункту не звертався. У Журналі звернень відомості відсутні. Про звернення для обстеження їй, як лікарю медичного пункту військової частини НОМЕР_1 стало відомо лише під час проведення службового розслідування за фактом відмови військовослужбовця від виконання бойового наказу. Будь-яких обмежень для виконання фізичних чи інших навантажень, несення військової служби, старшому солдату ОСОБА_1 за наявною медичною документацією на момент видання бойового наказу 09.02.2023 встановлено не було.

Згідно довідки гарнізонної військово-лікарської комісії Війської частини НОМЕР_5 №4638 від 02.06.2023, молодший сержант ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби.

Тобто, ОСОБА_1 довідку гарнізонної військово-лікарської комісії №4638 від 02.06.2023 про визнання обмежено придатним отримав пізніше, аніж отримав бойовий наказ 09.02.2023.

При цьому, Позивачем не заперечується факт невиконання бойового наказу на марш від 09.02.2023 командира Військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що позивач визнаний обмежено придатним до військової служби, останній вважається придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах, тобто обмежена придатність ОСОБА_1 не може слугувати причиною невиконання бойового наказу 09.02.2023 шляхом виявлення непокори, тобто відкритої відмови виконати наказ начальника вчинена в умовах воєнного стану, оскільки станом на 09.02.2023 будь-яких обмежень для виконання фізичних чи інших навантажень, несення військової служби, за наявною медичною документацією на момент видання бойового наказу 09.02.2023 встановлено не було.

Щодо позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 10.02.2023 №40 "Про призначення службового розслідування за фактом непокори", яким на час проведення службового розслідування старшого стрільця 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, старшого солдата ОСОБА_1 , усунуто від виконання службових обов`язків, суд зазначає наступне:

Порядок усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень, повноважень на посаді або відсторонення від посади визначені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України № 1153/2008 від 10.12.2008.

Відповідно до приписів абз. 1, 2, 4 п. 122 Положення № 1153/2008 усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Статтею 47 Дисциплінарного статуту передбачено, що невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків, що призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настанню таких наслідків, є підставою для усунення такого військовослужбовця від виконання службових обов`язків.

Рішення про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків приймається прямим командиром (начальником).

Про цей факт видається у триденний строк із дня прийняття посадовою особою такого рішення письмовий наказ про проведення службового розслідування.

Тривалість усунення від виконання службових обов`язків не повинна перевищувати тривалості службового розслідування та часу, необхідного для прийняття командиром (начальником) відповідного рішення за результатами такого розслідування.

Наказ про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків скасовується, якщо за результатами службового розслідування підстави для прийняття такого рішення не підтвердилися або прийнято рішення про притягнення військовослужбовця, який вчинив правопорушення, до дисциплінарної відповідальності.

Рішення про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків приймається командиром військової частини або найближчим прямим начальником, який має право видавати наказ про таке усунення і призначення службового розслідування за фактом, що призвів до цього.

Тривалість усунення від виконання службових обов`язків не повинна перевищувати тривалість службового розслідування та час, необхідний для прийняття відповідного рішення командиром. Наказ про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків скасовується, якщо за результатами службового розслідування підстави прийняття такого рішення не підтверджуються або прийнято рішення про притягнення військовослужбовця, який вчинив правопорушення, до дисциплінарної відповідальності.

За наслідком системного аналізу наведених вище правових положень військовослужбовець може бути: 1) усунений від виконання службових обов`язків за невиконання військовослужбовцем службових обов`язків, що призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настання таких наслідків; 2) відсторонений від виконання службових повноважень за рішенням командира лише у випадку вчинення військовослужбовцем корупційного правопорушення, відповідальність за яке передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП) і стосовно такого військовослужбовця складено протокол про адміністративне корупційне правопорушення. Натомість, у разі наявності в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення, здійснюється відсторонення від посади за правилами, встановленими КПК України.

Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 30 березня 2020 року у справі № 806/1819/18, від 24 січня 2023 року у справі № 500/1490/22.

А отже, в даному випадку, приймаючи рішення про усунення старшого солдата ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування, Відповідач діяв в межах наданих йому Дисциплінарним статутом Збройних сил України та іншими нормативно-правовими актами повноваженнями, не порушував прав позивача, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування п.п. 3, 4, 5 наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 16.02.2023 №8 "Про результати службового розслідування у військовій частині" суд зазначає наступне:

Пунктом 3 Наказу №8 від 16.02.2023 "Про результати службового розслідування у військовій частині НОМЕР_1 " провідному бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 наказано не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду згідно постанови КМУ №168 від 28.02.2022 з 10.02.2023 старшому стрільцю 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, старшому солдату ОСОБА_1 у повному обсязі.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 в Україні введено воєнний стан, який триває по сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова "Про Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168 (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 Постанови № 168 в редакції на час виникнення спірних правовідносин установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Отже, з 24.02.2022 у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100 000, 00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.

Разом із тим, як вже встановлено судом, позивача відповідно до п.3 наказу №8 від 16.02.2023 позбавлено додаткової винагороди за період з 10.02.2023 року за невиконання бойового наказу командира.

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022, п.9 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 в розмірі 100 000 грн. чи 30 000 грн.

Однією із таких підстав є відмова виконувати бойові накази (розпорядження) та самовільне залишення військової частини, місця служби або дезертири за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного з залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Разом з тим, суд зазначає, що п.9 окремого доручення не є самостійною підставою невиплати йому додаткової винагороди на період воєнного стану, оскільки факт порушення дисципліни потребує доведення та підтвердження відповідними доказами.

Тобто, вина військовослужбовця має бути встановлена у визначеному законом порядку.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що оскільки факт відкритої відмови виконувати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану з боку позивача встановлений під час службового розслідування військової та знайшов своє підтвердження під час розгляду даної справи, на думку суду, у позивача відсутнє право на нарахування та виплату премії та додаткової винагороди у період з 10.02.2023 виходячи з розрахунку 100000 грн. на місяць визначених постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 , а тому вимога позивача в цій частині не підлягає задоволенню.

Також, суд зазначає, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, усуненим або відстороненим від виконання службових обов`язків, відстороненим від виконання повноважень на посаді або відстороненим від посад, а також тим, яких взято під варту чи які перебувають під домашнім арештом, а також за час відбування покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах врегульована розділом "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі- Порядок №260).

Відповідно до п. 1. XXIX Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, усуненим від виконання службових обов`язків, відстороненим від виконання службових повноважень або відстороненим від посад, а також тим, яких взято під варту чи які перебувають під домашнім арештом, а також за час відбування покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах Наказу від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" грошове забезпечення військовослужбовцям, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посад, виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або від посади), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою.

У разі скасування рішення про усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді військовослужбовцям виплачуються щомісячні додаткові види грошового забезпечення, на отримання яких вони втратили право у зв`язку з усуненням (відстороненням) з урахуванням змін у розмірах грошового забезпечення.

Згідно з п. 4.33 Інструкції № 170 військовослужбовці, усунуті від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади, якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у вигляді домашнього арешту або тримання під вартою, продовжують проходити військову службу згідно з пунктом 122 Положення, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром (начальником) військової частини. Виконання обов`язків військової служби такими військовослужбовцями здійснюється за місцем проходження служби або у разі відсутності обмеження свободи пересування військовослужбовця - в іншому місці, визначеному посадовою особою, у чиєму підпорядкуванні вони перебувають.

Резюмуючи вищевикладене, суд зазначає, що грошове забезпечення військовослужбовцям, які усунені від виконання службових обов`язків виплачується виходячи з розміру посадового окладу за останньою займаною посадою, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років із дня, наступного після дня усунення від виконання службових обов`язків (відсторонення від виконання службових повноважень або повноважень на посаді), і до дня повернення до виконання службових обов`язків за посадою, при цьому усунення від виконання службових обов`язків не може бути підставою для призупинення виплати грошового забезпечення.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що призупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 10.02.2023 є протиправним, оскільки усунення від виконання службових обов`язків не є підставою для зменшення розміру грошового забезпечення військовослужбовця або його припинення, а отже п.4 наказу №8 від 16.02.2023 "Про результати службового розслідування у військовій частині" підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування п.5 Наказу №8 від 16.02.2023 суд зазначає наступне.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008.

Згідно з пунктом 122 вказаного Положення, усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, відсторонені від посад, зараховуються у розпорядження відповідної посадової особи з дня, що настає за днем відсторонення, та продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають (якщо до них не застосовано запобіжних заходів кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою). Військовослужбовці, усунені або відсторонені від виконання службових обов`язків, продовжують проходити військову службу, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених командиром військової частини, якщо до них не застосовано запобіжних заходів або покарань, визначених у підпунктах 12-1, 13 пункту 116 цього Положення.

Наказом №40 від 10.02.2023 "Про призначення службового розслідування за фактом непокори" ОСОБА_1 на час проведення службового розслідування усунуто від виконання службових обов`язків.

Відповідно до п. 5 наказу №8 від 16.02.2023 позивача виведено в розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 у зв`язку з непокорою (фактом відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану).

Суд враховує те, що правомірність наказу військової частини НОМЕР_1 № 40 від 11.02.2023 про призначення службового розслідування та наказу №8 від 16.02.2023 підтверджена в ході судового розгляду справи і встановлено факт непокори вчинений позивачем, а отже Позивач був правомірно відсторонений від посади відповідно до п.2 наказу №40 від 10.02.2023 та правомірно зарахований у розпорядження військової частини НОМЕР_4 , а тому п. 5 наказу №8 від 16.02.2023 скасуванню не підлягає.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині визнання протиправним та скасуванню п.4 наказу №8 від 16.02.2023 "Про результати службового розслідування у військовій частині", решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 16.02.2023 № 8 «Про результати службового розслідування у військовій частині».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 1288,32 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім гривень 32 коп.) грн

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 20.02.2024 року.

Суддя М.О.Лук`яненко