Справа № 460/18464/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 рокуСправа № 460/18464/23 пров. № А/857/22531/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року (суддя Комшелюк Т.О., м.Рівне, повний текст складено 30 жовтня 2023 року), -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУПФ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУПФ-1) в якому просила:

визнати протиправною відмову ГУПФ щодо не зарахування до педагогічного стажу роботи на посаді методиста та вчителя спецдисципліни у Міжшкільного навчально-виробничого комбінату м.Дубно (далі МНВК) з 26.08.2006 по 05.09.2011 і виплаті грошової допомоги, що викладена у рішенні від 31.03.2023 №56 (далі Рішення) та скасувати її;

зобов`язати ГУПФ призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі вказує, що згідно наданих суду першої інстанції доказів позивач працювала вчителем, мала необхідну кількість викладацьких годин на рік та необхідне щотижневе педагогічне навантаження та отримувала за ці години заробітну плату. Вважає, що період роботи на посаді методиста та вчителя спецдисципліни має бути зарахований до педагогічного стажу і вона має право на призначення та виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, а суд першої інстанції поверхнево підійшов до розгляду вказаної справи та безпідставно не врахував усіх наведених позивачем доводів та доказів по справі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посада «методиста» не передбачена «Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Перелік №909), а тому період роботи позивача з 26.08.2006 по 05.09.2011 не підлягають зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII).

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з не правильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивачу з 19.01.2023 призначена пенсія за вислугу років згідно Закону №1058-IV, з 28.02.2023 призначена довічно за віком.

28.03.2023 ОСОБА_1 звернулася до Дубенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (далі ОУПФ) із заявою про призначення та виплату десяти пенсій, як працівнику освіти.

Рішенням ГУПФ відмовлено у перерахунку пенсії за віком з підстав того, що на дату звернення страховий стаж позивача за вислугу років становить 26 років 04 місяці 14 днів. Посада методиста не зарахована до стажу за вислугу років, тому що не передбачена Переліком №909. Враховуючи вищезазначене ГУПФ немає підстав для виплати грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 7-1 Закону №1058-IV (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 9 Закону України «Про загальну середню освіту» (далі Закон № 651-XIV; в редакції, чинній на час перебування позивача на спірних посадах) відповідно до освітнього рівня, який забезпечується загальноосвітнім навчальним закладом (початкова загальна освіта, базова загальна середня освіта, повна загальна середня освіта), існують різні типи загальноосвітніх навчальних закладів I, II, III ступенів. Школи кожного з трьох ступенів можуть функціонувати разом або самостійно.

Інші навчальні заклади системи загальної середньої освіти також складають міжшкільні навчально-виробничі комбінати - навчальний заклад для забезпечення потреб учнів загальноосвітніх навчальних закладів у профорієнтаційній, допрофесійній, професійній підготовці.

Згідно записів трудової книжки позивача від 01.09.1982 НОМЕР_1 , остання з 26.08.2006 призначена на посаду методиста МНВК та вчителя спецдисципліни цього ж закладу. З 06.12.2007 по 09.08.2008 прийнята на роботу практичним психологом ДНЗ №5 на час відсутності основного працівника (за сумісництвом). 05.09.2011 переведена методистом МК при управлінні освіти, сім`ї, молоду та спорту Дубенської міської ради.

«Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 (далі Перелік №963), за змістом абзацу 3 якого до посад педагогічних працівників відносяться, зокрема, вчителі, а також методист.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено вичерпний перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Розділ 1 «Освіта» Переліку № 909 включає наступні заклади і установи та посади, зокрема:

- міжшкільні навчально-виробничі комбінати: директори, заступники комбінати директорів з навчально-виховної (навчальної, виховної навчально-виробничої) роботи, вчителі, майстри виробничого навчання, практичні психологи, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Як видно із вище наведених норм, Переліком №909, дійсно не передбачено посаду «методиста» робота на якій дає право на пенсію за вислугу років, як працівнику освіти.

Разом з тим, як слушно зауважує позивач, згідно записів її трудової книжки 26.08.2006, окрім посади методиста в МНВК вона призначена вчителем спецдисципліни цього ж закладу.

Згідно довідки Управління освіти Дубенської міської ради від 11.07.2023 №1111 у період за 2007-2011 навчальні роки позивач окрім власного педагогічного навантаження виконувала педагогічну роботу із тимчасово відсутніх працівників (заміни). За вказані педагогічні години їй нараховувалась відповідна заробітна плата, що підтверджується довідкою від 25.07.2023 №1181.

«Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 № 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту», частини першої статті 25 Закону України «Про загальну середню освіту», частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України «Про позашкільну освіту»

Працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота.

Працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховується період роботи на цих посадах.

«Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі Порядок №1191).

До страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону 1788-XII, що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, зарахування роботи на посаді вчителя до педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 470/402/17.

З матеріалів справи видно, що педагогічне навантаження ОСОБА_1 за 2007-2011 роки разом із педагогічними годинами із заміни складало від 205,60 год до 260,60 год за рік; у період з 25.08.2006 по 01.09.2012 позивач працювала по сумісництву практичним психологом ДНЗ №5 на 0,25 ставки на період відсутності основного працівника.

Питання щодо зарахування до спеціального стажу періодів роботи вчителя спецдисципліни та роботи по сумісництву ні відповідачі, ні суд першої інстанції не розглядали, хоча посада вчителя спецдисципліни зафіксована у трудовій книжці, і є такою, що згідно Переліку №909 входить до посад, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Зважаючи на викладене та з огляду на описані вище обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що Рішення ГУПФ є необґрунтованим та підлягає скасуванню, так як заява позивача від 28.03.2023 та додані до неї документи неповністю враховані при прийняті спірного Рішення, а саме в частині зарахування до спеціального стажу позивача періоду її роботи з 26.08.2006 по 05.09.2011 на посаді вчителя спецдисципліни у МНВК та зарахування цього періоду до страхового стажу необхідного для призначення та виплати, зокрема грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

У свою чергу, беручи до уваги зміст позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що такі підлягають частковому задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасування Рішення ГУПФ і зобов`язання ГУПФ-1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату їй грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому судовому рішенні.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити пені дії.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

А згідно з частиною четвертою статті 245 КАС у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 816/591/15-а, 18 жовтня 2018 року у справі № 818/1976/17, 11 вересня 2018 року по справі № 816/318/18.

При цьому в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 816/318/18 Верховний Суд зазначив, що втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити певні дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявника замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення та виплату їй грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, не є втручанням суду в дискреційні повноваження пенсійного органу, а є обґрунтованим та ефективним способом захисту порушеного права позивача у випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

«Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1), (зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16.03.2021 за № 339/35961 (далі - Постанова № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів:

єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства;

централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій;

мінімізація особистих контактів з громадянами;

відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу;

попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Аналізуючи зазначені норми Порядку № 22-1, апеляційний суд зазначає, що :

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Зважаючи на викладене, слід вказати, що ОСОБА_1 заяву про призначення та виплату грошової допомоги подала за місцем проживання, тобто до ГУПФ-1 (ОУПФ), тому публічно-правові відносини на момент звернення за призначенням такої допомоги у позивача виникли саме з ГУПФ-1.

Далі подана ним заява відповідно до принципу екстериторіальності розглянута ГУПФ, яке прийняло спірне Рішення, яке суд визнав протиправним і яке підлягає скасуванню.

При цьому, функції щодо розгляду заяви про призначення грошової допомоги ГУПФ-1 вичерпано.

Враховуючи наведене та те, що за приписами Постанови № 22-1 електронна пенсійна справа знаходиться в пенсійному органі за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, та такий орган здійснює нарахування та виплату пенсії. Тобто, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана ГУПФ-1 для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання позивача-апелянта Тому пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в ГУПФ-1, з яким, як уже зазначено вище, виникли публічно-правові відносини у позивача.

Аналогічний підхід щодо способу захисту в подібних правовідносинах між фізичною особою та пенсійним органом в справах щодо призначення пенсії використано Верховним Судом у постановах від 18.11.2022 у справі № 560/3734/22, від 17.01.2023 у справі №392/1357/17 та від 12.12.2022 у справі № 174/420/17.

Так, за наслідками розгляду згаданих справ було зобов`язано пенсійний орган призначити пенсію позивачу, при цьому зобов`язано той територіальний підрозділ, до якого позивач звертався з усіма необхідними документами, а не той, який за принципом екстериторіальності розглядав такі документи.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи та надав неповну оцінку наявним у матеріалах справи документах та наведеним у письмових заявах доводам, чим дійшов передчасного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в перерахунку пенсії від 31.03.2023 №56.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 28.03.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом цьому судовому рішенні.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
В. С. Затолочний