Справа № 320/13270/23
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року № 320/13270/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС у Київській області, в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлень-рішень від 08.09.2022 №№ 0-1022, 0-1022, 0-1022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем всупереч положень Податкового кодексу України прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, якими позивачці визначено до сплати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке не є об`єктом оподаткуванням вказаним податком, оскільки нерухоме майно позивачки використовується нею у сільськогосподарській діяльності та віднесені до класу 1271 ДК 018-2000.

Ухвалою від 26.04.2023 судом відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Розглянувши подані позивачкою документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 08.09.2022:

- № 0-1022, яким позивачці визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку за 2021 рік в розмірі 26562,04 грн щодо будівлі площею 867,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- № 0-1022, яким позивачці визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку за 2021 рік в розмірі 3024,00 грн щодо будівлі площею 288 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ;

- № 0-1022, яким позивачці визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку за 2021 рік в розмірі 27963,88 грн щодо будівлі площею 1646,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, судом з матеріалів справи встановлено, що позивачка є фізичною особою-підприємцем сімейного фермерського господарства та власницею нерухомого майна, окрім іншого:

- будівлі (нежитлової будівлі) площею 867,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- будівлі (нежитлової будівлі) площею1646,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлової будівлі та споруди площею 288 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки від 13.01.2023 № 320161750 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивачка є власником нерухомого майна, зокрема:

- площею 288 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 кузня-олійниця, колодязь, водонапірня башня, 1970 року побудови;

- площею 867,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 телятник № 1, 1971 року побудови;

- площею1646,60 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 - телятник № 2, 1971 року побудови.

Згідно з поясненнями позивачки вказані нежитлові будівлі та споруди використовуються нею за призначенням у власній господарській діяльності; в оренду, лізинг, позичку не здаються. Водночас позивачка зазначила, що вказані нежитлові будівлі не підлягають оподаткуванню як об`єкти нежитлової нерухомості.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення-рішення відповідача від 08.09.2022 №№ 0-1022, 0-1022, 0-1022, позивачка звернулась з даною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто

Виходячи з наведених норми основного закону, у зв`язку з положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

При цьому, принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Для вирішення спірних правовідносин суд застосовує норми Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - Кодекс), у відповідній редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Кодекс, який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, окрім іншого: загальність оподаткування - кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункти 4.1.1., 4.1.4. пункту 4.1. Кодексу).

Податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу (пункт 6.1. статті 6 Кодексу).

Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (пункт 15.1. статті 15 Кодексу).

Статтею 8 Кодексу визначено, що в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з підпунктом 10.1.1. пункту 10.1. статті 10 Кодексу до місцевих податків належать податок на майно.

Податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (підпункту 265.1.1. пункту 265.1. статті 265 Кодексу).

Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначає стаття 266 Кодексу.

Так, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1. пункту 266.1. статті 266 Кодексу).

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1. пункту 266.1. статті 266 Кодексу).

За приписами підпунктів 266.3.1., 266.3.2. пункту 266.3. статті 266 Кодексу, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1. пункту 266.5. статті 266 Кодексу).

Згідно з підпунктом 266.6.1. пункту 266.6. статті 266 Кодекс, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (266.7.1. пункту 266.7. статті 266 Кодексу).

Відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 Кодексу податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 Кодексу, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Тобто, умовою звільнення подібних об`єктів від оподаткування законодавець визначив їх вид та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України № 507 від 17.08.2000, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (1271) включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін.

Судом встановлено, що позивачці належать об`єкти нерухомості телятник № 1, телятник 2, кузня-олійниця, колодязь та водонапірня башня, щодо яких відповідачем прийняті спірні рішення про донарахування податкових зобов`язань, тобто є будівлями, що віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Також володіє земельними ділянками сільськогосподарського призначення.

Одночасно вбачається, що позивачка є фізичною особою-підприємцем сімейного фермерського господарства та здійснює такі види економічної діяльності: 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів (основний); 01.50 Змішане сільське господарство; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

За вищенаведених в сукупності обставин, суд дійшов висновку, що належні позивачці об`єкти нерухомого майна, на які спірними рішеннями відповідачем донараховано податкові зобов`язання, згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 08.09.2022 №№ 0-1022, 0-1022, 0-1022 не відповідають критеріям правомірності та неведеним положенням Кодексу, отже підлягають скасуванню в силу своєї протиправності.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем проігноровано обов`язок щодо доказування правомірності прийнятих ним рішень.

У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачкою судовий збір у сумі 1073,60 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У взаємозв`язку з вищенаведеним та керуючись статтями 6, 7, 9, 14, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.09.2022 №№ 0-1022, 0-1022, 0-1022.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області (, вул. С. Хороброго, 5, корпус А, м. Київ, 03151).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.