Справа № 640/15071/22
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Костюк Л.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДПС у м. Києві, в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо несписання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 з Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 106 576,35 грн;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 106 576,35 грн.

Позов обґрунтований тим, що у липні 2022 року із застосунку Приват24 вона дізналась про наявність виконавчого провадження № НОМЕР_2 та накладення арешту на кошти, яке відкрито на підставі податкової вимоги на суму 106 576,35 грн. Позивачем зазначено, що вказаний борг з єдиного соціального внеску підлягає списанню за закінченням строків пред`явлення останнього до стягнення, у зв`язку з чим остання просить суд зобов`язати податковий орган прийняти рішення щодо визнання такого боргу «безнадійним» та прийняти рішення про списання останнього.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі Позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Відзиву Відповідача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено фактичну перевірку Позивачки з питань дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), за результатами якої складено акт від 14.04.2016 № 3101/26-51-13-06/ (а.с. 16-20), яким встановлено порушення Позивачкою:

- пункту 176.2 «а» статті 176 Податкового кодексу України (далі - ПК України): встановлено ненарахування, неутримання та неперерахування податку з доходів на працівників за період з 12 листопада 2013 року по 05 лютого 2016 року у сумі 21 824,97 грн.

Відповідно до вимог пункту 127.1 статті 127 ПК України за виявлені порушення передбачено застосування штрафної санкції.

- пункту 119.2 статті 119 ПК України за неподання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, суми утриманого з них податку за IV квартал 2012 року та за І квартал 2014 року подала недостовірні відомості про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податків, за ІІ-IV квартали 2014 року, за IV квартал 2015 року та за І квартал 2016 року податкова звітність про суми доходів до ДПІ у Дарницькому районі м. Києва не подавала.

Відповідно до вимог пункту 119.2 статті 119 ПК України за неподання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, суми утриманого з них податку передбачено застосування штрафних санкцій.

- підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, встановлено ненарахування, неутримання та неперерахування військового збору за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року у сумі 1 744,00 грн.

Відповідно до вимог пункту 127.1 статті 127 ПК України за виявлені порушення передбачено застосування штрафної санкції.

- порушення вимог пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 1 статті 7, статтю 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не утримано та не перераховано ЄСВ за період з 12 листопада 2013 року по 05 лютого 2016 року у сумі 61 087,20 грн.

Відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за виявлене порушення передбачено застосування санкцій.

З результатами вказаної вище перевірки Позивачка була ознайомлена 14 квітня 2016 року, що підтверджується її особистим підписом у відповідній графі акта. Будь-яких зауважень до акта перевірки Позивачкою надано не було.

На підставі вищевикладеного, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 27 квітня 2016 року:

- № , яким Позивачці збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податків у вигляді заробітної плати у розмірі 38 349,29 грн, з яких 21 824,97 грн нараховано за податковими зобов`язаннями та 16 524,32 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № , яким Позивачці збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 2 830,00 грн, з яких 2 264,00 грн нараховано за податковими зобов`язаннями та 566,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Також, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС м. Києві 27 квітня 2016 року прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № , яким донараховано Позивачці суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 61 087,20 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 30 543,60 грн.

З вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування штрафних санкцій Позивачка була ознайомлена 27 квітня 2016 року, що підтверджується її особистим підписом у відповідній графі зазначених рішень.

10 листопада 2020 року Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3309-17, згідно з якою, станом на 31 жовтня 2020 року заборгованість Позивачки зі сплати єдиного внеску становить 106 576,35 грн (76 032,75 грн - недоїмка, 30 543,60 грн - штраф).

Рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором № 890, вказану вимогу 17 листопада 2020 року надіслано Позивачці на адресу: АДРЕСА_1 . Проте, останнє повернулось на адресу податкового органу з відміткою - повертається за закінченням терміну зберігання.

01 липня 2022 року Відповідачем до Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подано заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10 листопада 2020 року № Ф-3309-17.

Позивач не погоджується з діями податкового органу щодо формування податкової вимоги від 10 листопада 2020 року, оскільки згідно з приписів статті 102 ПК України, обліковуваний за Позивачкою податковий борг з єдиного соціального внеску підпадає під визначення «безнадійний» та підлягає списанню, остання звернулася з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що датою виникнення безнадійного податкового боргу є дата прийняття відповідного рішення керівником органу доходів і зборів. Підстави визнання боргу безнадійним, чітко визначено приписами податкового законодавства. Після виникнення безнадійного податкового боргу, зокрема за закінченням строків стягнення такого боргу, податковий орган самостійно приймає рішення про списання безнадійного боргу.

Оскільки за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 10 листопада 2020 року № Ф-3309-17 на суму 106 576,35 грн відсутні підстави визнання такого боргу безнадійним, в діях податкового органу відсутня бездіяльність щодо прийняття рішення про визнання такого боргу безнадійним, що в свою чергу, унеможливлює вчинення дій на списання такого боргу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з підпунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини 2 статті 8 та статті 12 Закону № 2464-VI єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Згідно з пунктом 1 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно з частиною 4 статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Отже, що фізична особа-підприємець сплачує єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вона була платником такого, незалежно від отримання доходу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, податковим органом у квітні 2016 року здійснено фактичну перевірку Позивача за результатом якої складено акт, яким зафіксовано порушення Позивачкою вимог законодавства про сплаті з єдиного соціального внеску.

На підставі вказаного акта, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС м. Києві 27 квітня 2016 року прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № , яким донараховано Позивачці суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 61 087,20 грн та застосовано штрафні санкції у сумі 30 543,60 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказане рішення 27 квітня 2016 року про застосування штрафних санкцій та донарахування своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску отримано Позивачкою 27 квітня 2016 року. Будь-яких доказів оскарження Позивачкою вищевказаного рішення, ані в суд першої інстанції, ані в суд апеляційної інстанції, надано не було.

Наведене свідчить, що станом на травень 2016 року за Позивачкою обліковувалась сума узгодженого зобов`язання з єдиного соціального внеску у розмірі 91 630,80 грн (61 087,20 грн - донарахована сума, 30 543,60 грн - штрафні санкції).

Застосування окремих положень порядку нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) врегульовано Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953 (далі - Інструкція № 449).

Вказана Інструкція № 449 визначає процедуру нарахування і сплати фінансових санкцій та стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів податковими органами.

Так, відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449 визначено, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Так, 10 листопада 2020 року Відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3309-17 на суму 106 576,35 грн, яка, згідно приписів податкового законодавства є врученою Позивачці 18 грудня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 листопада 2020 року № Ф-3309-17 Позивачкою оскаржено не було, у зв`язку з чим остання є чинною, а тому податковий орган правомірно обліковує узгоджену суму податкового зобов`язання з єдиного соціального внеску на загальну суму 106 576,35 грн.

Відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Згідно з пунктом 101.2 статті 101 ПК України під терміном «безнадійний» розуміється: податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута; податковий борг фізичної особи, яка: визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; понад 720 днів перебуває у розшуку; податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу; податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин); податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду; податковий борг банку, щодо якого наявне рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.

Відповідно до статті 101 глави 9 розділу II Податкового кодексу України розроблено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків, затверджений Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31 жовтня 2013 року за № 1844/24376 (далі - Порядок № 577), який визначає механізм списання безнадійного податкового боргу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 577 під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений ст. 102 ПК України.

Згідно з пунктом 3.2 розділу ІІІ Порядку № 577 днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається у випадку, визначеному в підпункту 3 пункту 2.1 розділу ІІ цього порядку - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Відповідно до пункту 4.3 розділу IV Порядку № 577 в інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.

Згідно з пунктом 4.2. розділу IV Порядку № 577 за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.

Позивачкою в апеляційній скарзі наголошено, що обліковуваний податковим органом борг зі сплати єдиного соціального внеску підпадає під визначення «безнадійного» саме на підставі спливу строку давності встановленого статті 102 ПК України.

Згідно з пунктом 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10 листопада 2020 року № Ф-3309-17 Позивачкою оскаржена не була, тобто остання є чинною, у зв`язку з чим борг на підставі вказаної вимоги не підпадає під критерії «безнадійного» в силу приписів пункту 102.4 статті 102 ПК України, оскільки строк у 1095 днів за такою вимогою станом на час звернення до суду з даним адміністративним позовом (07 вересень 2022 року) не сплинув.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 10 листопада 2020 року № Ф-3309-17 на суму 106 576,35 грн відсутні підстави визнання боргу безнадійним, в діях податкового органу відсутня бездіяльність щодо прийняття рішення про визнання такого боргу безнадійним, що в свою чергу, унеможливлює вчинення дій на списання такого боргу, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Л.О. Костюк

О.М. Оксененко