Справа № 320/6307/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року м. Київ № 320/6307/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання Любенко Д.І.,

за участю представників сторін:

від позивача Цибрій Т.В.,

від відповідача Петриковець В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 «Про результати службового розслідування щодо неналежного виконання службових обов`язків солдатом ОСОБА_1 » № 57 від 06.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що оскаржуваний наказ про притягнення до відповідальності у вигляді догани є протиправним та підлягає скасуванню, позаяк, позивачем недбалого ставлення до виконання службових обов`язків не було допущено, водночас, позивача не було ознайомлено з функціональними обов`язками діловода тилу під підпис, хоча саме на військове керівництво має дбати про вчасне підвищення професійного рівня військовослужбовців, направляючи на відповідне навчання. Також, зазначено про те, що підпису позивача під витягом з наказу про прийняття ОСОБА_1 посади діловода тилу немає, що свідчить про те, що він з призначенням його на посаду не ознайомлений належним чином. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що оскільки відсутні функціональні обов`язки діловода тилу, підписані солдатом ОСОБА_1 , відсутня подія правопорушення у вигляді неправильного оформлення журналу вхідної/вихідної кореспонденції, документи службового розслідування не надавалися, оскаржуваний наказ є протиправним.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

До суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив, що командир військової частини мав право накладати на позивача дисциплінарне стягнення, адже за наслідком проведення службового розслідування було встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 неналежним чином виконував службові обов`язки на посаді діловода тилу, при цьому, посилання сторони позивача на неознайомлення (неналежне ознайомлення) його з функціональними обов`язками діловода тилу та процедурні порушення, допущені відповідачем, є суб`єктивними та необґрунтованими, позаяк, не підтверджуються фактичними даними, водночас, позивач з 27.02.2022 достовірно знав, що його призначено саме на вказану посаду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 суд залишив без руху позовну заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 суд залишив без розгляду адміністративний позов.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив зазначену ухвалу до суду апеляційної інстанції.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 05.06.2023 скасовано, а справу № 320/6307/23 направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 прийнято до провадження адміністративну справу № 320/6307/23 та призначено судове засідання.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 27.02.2022 старший солдат ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді діловода тилу.

Рапортом від 26.09.2022 (вх. № 1072) лейтенанта ОСОБА_3 , начальника продовольчої служби Військової частини НОМЕР_1 , повідомлено командира частини про те, що старший содат ОСОБА_1 виконує свої службові обов`язки на посаді діловода тилу неналежним чином, тому просив призначити службове розслідування. (а.с. 186 т. 1)

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.09.2022 № 96 «Про призначення службового розслідування щодо неналежного виконання службових обов`язків старшим солдатом ОСОБА_1 », призначено службове розслідування, яким доручено його проведення заступнику командира Військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення капітану ОСОБА_4 , який є особою офіцерського складу та який не був підлеглим старшого солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку від 21.11.2017 № 608 та наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.09.2022 № 96, було проведено службове розслідування з метою встановлення причин та умов, що сприяли правопорушенню.

За результатами проведення службового розслідування, складено акт від 06.10.2022, яким за порушення вимог ст. ст. 6, 11. 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; п. 3.2.45 Положення від 16.07.1997 № 300, ОСОБА_1 оголосити догану, старшому помічнику начальника штабу з кадрів та стройової частини батальйону розглянути питання про переведення старшого солдата ОСОБА_1 на іншу посаду, не пов`язану з роботою з документами. Начальникам служб батальйону розробити для підлеглих їм військовослужбовців функціональні (посадові) обов`язки, згідно нормативно-правових актів та довести їх до них під підпис. (а.с. 187-191 т. 1)

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.10.2022 № 57, позивачу, зокрема, оголошено догану. (а.с. 181-182 т. 1)

Не погоджуючись з вказаним наказом, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 17 Конституції України, визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно норм ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Положеннями ч. ч. 1 та 2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.

Приписами ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Приписами ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з ч. ч. 5 та 7 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військові посади, передбачені штатами воєнного часу, при переведенні Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати воєнного часу підлягають заміщенню резервістами або іншими військовозобов`язаними в порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, а в Службі безпеки України та Службі зовнішньої розвідки України - в порядку, визначеному їх керівниками.

Порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Відтак, починаючи з 24.02.2022 та на час розгляду даної справи, в Україні триває воєнний стан, період дії якого у розумінні Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України», є особливим періодом.

З наведеного слідує, що в період дії воєнного стану або дії рішення військового командування, є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають прийняття рішень, спрямованих на оборону України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг та Законом України «Про статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил, передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту, встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно вимог ст. 68 Дисциплінарного статуту, на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.

Статтею 83 Дисциплінарного статуту, визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Так, згідно з ст. 16 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку (ст. 98 Дисциплінарного статуту).

Так, Військова частина НОМЕР_1 за організаційно-штатною структурою, є окремим батальйоном.

Судом досліджено, що з 27.02.2022 по 01.11.2022 старший солдат ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , обіймаючи при цьому посаду діловода тилу.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 66 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир військової частини НОМЕР_1 (окремого батальйону) є прямим начальником усього особового складу батальйону, в тому числі і старшого солдата ОСОБА_1 , тому, мав право накладати на старшого солдата ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, у даному випадку, догана.

Згідно зі ст. 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Відповідно до положень ст. 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено військовослужбовцю офіцерського складу.

Заборонено проводити елужбове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також оеобам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розелідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Відповідно до змісту п. 1 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Мініетерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок), рішення про призначення службового розслідування приймається командиром, який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26,09.2022 № 96 «Про призначення службового розслідування щодо неналежного виконання службових обов`язків старшим солдатом ОСОБА_1 », доручено проведення службового розелідування заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення капітану ОСОБА_4 , який є особою офіцерського складу та який не був підлеглим старшого солдата ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідно до п. 3 розділу II Порядку, службове розелідування проводиться для встановлення неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розелідування та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до розділу V Порядку, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інщих актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили, у разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Проведеним розслідуванням було встановлено, що з рапорту від 26.09.2022 (вх. № 1072) лейтенанта ОСОБА_3 , начальника продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 , слідує, що старший солдат ОСОБА_1 виконує свої службові обов`язки на посаді діловода тилу неналежним чином.

Згідно пояснення лейтенанта ОСОБА_5 , заступника командира військової частини з тилу - начальника тилу батальйону відомо, що він повідомляв старшого солдата ОСОБА_1 про те, що той виконує обов`язки діловода з тилу, а саме продовольчої служби тилу батальйону. Також, він, ОСОБА_5 , чітко зазначив ОСОБА_1 обсяг обов`язків діловода, які визначені в п. 3.2.45 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних сил України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300.

У той же час, йому відомо, що ці службові обов`язки ОСОБА_1 виконувались неналежним чином, з приводу чого неодноразово виникали конфлікти між старшим солдатом ОСОБА_1 та лейтенантом ОСОБА_3 , який є його безпосереднім начальником, являючись начальником продовольчої служби батальйону. Зокрема, ОСОБА_1 не виявився здатним відпрацювати якісно відповідну документацію продовольчої служби батальйону, чим не виконав прямих вказівок безпосереднього та прямого його начальників (лейтенанта ОСОБА_3 та лейтенанта ОСОБА_5 ).

Згідно пояснення лейтенанта ОСОБА_3 , начальника продовольчої служби батальйону, старший солдат ОСОБА_1 виконує свої службові обов`язки неналежним чином попри те, що він був із ними ознайомчений та має відповідну (юридичну) освіту. У свою чергу, він, ОСОБА_3 , здійснив усі залежні від нього дії щодо ознайомлення ОСОБА_1 із специфікою виконання останнім його службових обов`язків, включно із спільними навчальними виїздами до продовольчих служб інших військових частин з метою вивчення їх досвіду ведення діловодства.

Зокрема, згідно пункту 3.2.45 Положення, діловод (старший писар, писар) служби частини повинен проводити облік матеріальних засобів по службах (службі) частини, чого старший солдат ОСОБА_6 не виконував. Так само, останній не проводив облік руху особового складу, що перебуває на забезпеченні, та щоденно не звіряв його з даними обліку особового складу штабу частини, не проводив регулярне звіряння записів залишків матеріальних засобів, які значаться на обліку, з даними обліку складу та підрозділів, а неодноразові спроби оформити такі документи, призвели до того, що вони (документи) були оформлені неналежним чином та з помилками, що ускладнило ведення обліку служби.

Згідно пояснення солдата ОСОБА_7 , начальника складу взводу матеріального забезпечення, за своїми службовими обов`язками він функціонально підпорядкований продовольчій службі, тому взаємодіє з діловодом тилу старшим солдатом ОСОБА_1 . Солдат ОСОБА_7 , як матеріально відповідальна посадова особа, отримує продукти згідно зведеної добової відомості особового складу у військовій частині забезпечення. Після доставки продуктів на місце тимчасової дислокації батальйону, діловод тилу має зробити акт зведеної накладної по підрозділах на видавання (здавання) військового майна, яке йому передають в паперовій або електронній формі. Акти зведеної накладної на видачу продуктів по підрозділах старший солдат ОСОБА_1 не робить. У таблиці Excel існує електронний шаблон звітності, в який діловод тилу має вносити нові дані по приходу та видачі продуктів та звіряти баланс, і корегувати згідно добової відомості особового складу, наданою стройовою частиною батальйону. ОСОБА_1 це робить дуже повільно, неохоче і з численними помилками. Це призводить до того, що він, ОСОБА_7 , як начальник складу, не може контролювати обсяг та найменування продуктів, що передаються у підрозділи, а це, в свою чергою, погіршує продуктове забезпечення бойових підрозділів.

Згідно пояснення старшого солдата ОСОБА_1 , діловода тилу, він не працює у продовольчій службі, а лейтенант ОСОБА_8 не є його безпосереднім начальником. Також, він стверджує, що не знає в повному обсязі своїх обов`язків, бо йому їх не доводили. Будь-які звинувачення щодо неналежності виконання службових обов`язків, ОСОБА_1 не приймає і вважає їх суб`єктивтти та надуманими, посилаючись на відсутність параметрів оцінки службових обов`язків на посаді діловода в законодавстві.

Відповідно до службової характеристики старшого солдата ОСОБА_1 , за час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді діловода тилу, ОСОБА_1 зарекомендував себе з негативного боку. До виконання поставлених завдань відноситься не з повною віддачею. Вимоги Статутів Збройних сил України, настанов, свої обов`язки по займаній посаді трактує на свій розсуд. Не проявляє ініціативу, не працює над помилками та постійно знаходить виправдання у тому, що йому не вдається виконати свою роботу. Не в повній мірі виявляє повагу до товаришів по службі, командирів і старших за військовим званням військовослужбовців. В конфліктних ситуаціях часто не знаходить співпрацю з начальниками.

За висновками службового розслідування, за порушення вимог ст. ст. 6, 11. 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; п. 3.2.45 Положення від 16.07.1997 № 300, ОСОБА_1 оголосити догану. (а.с. 184-191 т. 1)

Позивач стверджує, що не був належним чином ознайомлений з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 про призначення його на посаду діловода тилу, водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до запису на сторінці 17 військового квитка старшого солдата ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 , виданого Броварським ОМВК Київської області 23.04.2019, він призначений на посаду діловода ВОС 901074 військової частини НОМЕР_1 наказом начальника Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 27.02.2022 № 54.

Щодо доводів сторони позивача про відсутність станом на 26.09.2022 (на день призначення службового розслідування), затверджених функціональних обов`язків діловода, суд зазначає про те, що згідно п. 3.1.1 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.12.1997 № 615/2419 (доступне в мережі Інтернет), посадові особи військової частини і з`єднання, що здійснюють організацію та ведення військового (корабельного) господарства, відповідають за це господарство та виконують свої обов`язки згідно з вимогами Статуту внутріщньої служби Збройних Сил України та цього Положення. У свою чергу, п.п. 3.2.44, 3.2.45 Положення визначені обов`язки діловода. Так, діловод відповідає: за стан обліку матеріальних засобів по службах (службі) та особового складу, що стоїть на забезпеченні; за зберігання документів та бланків суворого обліку; за правильність виписування матеріальних засобів зі складів; за своєчасність оприбуткування за книгами обліку матеріальних засобів, що надійщли до складів. Він підпорядкований відповідному заступнику командира (начальнику служби) частини. Діловод (старший писар, писар) служби частини повинен проводити облік матеріальних засобів по службах (службі) частини; проводити облік руху особового складу, що перебуває на забезпеченні, та щоденно звіряти його з даними обліку особового складу щтабу частини; регулярно проводити звіряння записів залишків матеріальних засобів, які значаться на обліку, з даними обліку складу та підрозділів; вести облік бланків поіменного обліку, штампів та печаток; готувати дані для звітності по службах (службі) до встановленого терміну; виписувати прибуткові та видаткові документи згідно зі вказівками начальників служб.

Тож, з наведеного чітко вбачається, що обов`язки діловода є визначеними зазначеним Положенням, в зв`язку з чим, твердження позивача про відсутність станом на 26.09.2022 (на день призначення службового розслідування) затверджених функціональних обов`язків діловода, є безпідставними. До того ж, позивач, будучи призначеним на дану посаду, у встановленому порядку, не звертався до командування із рапортом, в якому мав викласти всі проблемні питання проходження служби, що виникли з приводу його функціональних обов`язків.

Щодо тверджень сторони позивача про відсутність у нього необхідних знань та навичок для виконання обов`язків діловода, а також ненаправлення його на відповідне навчання, суд зауважує, що відповідно до запису військового квитка старшого солдата ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 , виданого Броварським ОМВК Київської області 23.04.2019, він в 2000 року отримав повну вищу освіту у Академії державної податкової служби України за спеціальністю правознавство.

Отже, вказані доводи позивача є суб`єктивними та не узгоджуються з наявною в нього кваліфікацією, яка безпосередньо пов`язана з веденним діловодства та вимогає бути уважним, знати законодавство та дотримуватись високих морально-психологічних якостей, до того ж, згідно пояснення лейтенанта ОСОБА_3 , начальника продовольчої служби батальйону, він, здійснив усі залежні від нього дії щодо ознайомлення ОСОБА_1 із специфікою виконання останнім його службових обов`язків, включно із спільними навчальними виїздами до продовольчих служб інших військових частин з метою вивчення їх досвіду ведення діловодства.

Таким чином, позивач станом на 26.09.2022 (день призначення розслідування) мав достатній рівень освіти та навичок для належного виконання обов`язків діловода тилу військової частини НОМЕР_1 .

Також, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що п. 3 ч. 5 акта службового розслідування, яким доручено начальникам служб батальйону розробити для підлеглих їм військовослужбовців функціональні (посадові) обов`язки, згідно нормативно-правових актів та довести їх до них під підпис, ще раз доводять те, що на момент складання оскаржуваного наказу, функціональні обов`язки діловода тилу не розроблені та не доведені, позаяк, вказана частина акта службового розслідування спрямована саме на встановлення причин та умов, що сприяли проведенню цього розслідування, та направлена на уникнення повторення подібних ситуацій у майбутньому, та жодним чином не свідчить про обставини, які зазначає позивач.

Відповідно до розділу VI Порядку, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає ріщення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.

Згідно зі ст. 87 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.10.2022 № 57 «Про результати службового розслідування щодо неналежного виконання службових обов`язків старшим солдатом ОСОБА_1 », є законним.

Судом враховується, що до позивача не було застосовано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення, а було оголошено догану.

Суд вважає вказані позивачем у позовній заяві обставини такими, що не є підставою для скасування оскаржуваного наказу за результатами проведеного службового розслідування, позаяк, по перше, позивачем не було доведено протиправності самих висновків службового розслідування, при цьому, суд не може вдаватись до переоцінки висновків військового командування у частині виявлення порушень військової дисципліни, по друге, само по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта/процедури необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта призводить до його неправомірності.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення процедури проведення службового розслідування, а також інших процедурних питань не можуть потягнути за собою скасування оскаржуваних наказів, за умови наявності факту вчиненого дисциплінарного проступку, тим паче в умовах особливого періоду.

Інші твердження позивача щодо допущення відповідачем процедурних порушень у частині неналежного проведення службового розслідування, не ознайомлення з наказом про призначення на посаду, відсутність затверджених функціональних обов`язків діловода, не направлення на навчання, суд вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що такі твердження позивачем не підтверджуються, є лише суб`єктивною оцінкою самого позивача та на спірні правовідносини не впливають.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу, діяв відповідно до ст. 19 Конституції України, а саме, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, позаяк не знайшли свого підтвердження під час розгляду спору, при цьому, відповідачем було доведено правовірність прийнятого наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Позовна заява не містить повних обґрунтувань, що підкріплені належними доказами, які б свідчили про невідповідність оскаржуваного рішення обставинам справи чи нормам чинного законодавства України.

Отже, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 20 лютого 2024 р.