Справа № 260/11222/23
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

20 лютого 2024 рокум. Ужгород№ 260/11222/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І. розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника Міністерства юстиції України Запухлого Романа Васильовича про закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом державного реєстратора Колочавської сільської ради Закарпатської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», філія «Міжгірське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 23.11.2023 року за № 4019/5 «Про задоволення скарги» в частині визнання прийнятими з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно га їх обтяжень» та анулювання рішень від 04.04.2023 №№ 67060276, 67060557, 67060938, 67060015, 67059754, від 06.04.2023 №№ 67088748, 67096436, 67096080, 67090915, 67091817, 67091484, 67087625, 67088269, від 07.04.2023 №№ 67113792, 67108122, 67118244 державного реєстратора Колочавської сільської ради Закарпатської області ОСОБА_1.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що Державне спеціалізоване господарське підприємство "ЛІСИ УКРАЇНИ" подало до Міністерства юстиції України скаргу від 09.10.2023 № 8125/2-2023 у якій, серед рішень інших державних реєстраторів, були оскаржені рішення державного реєстратора Колочавської сільської ради Закарпатської області ОСОБА_1 від 04.04.2023 року №№ 67060276, 67060557, 67060938, 67060015, 67059754. від 06.04.2023 №№ 67088748, 67096436, 67096080, 67090915, 67091817, 67091484, 67087625, 67088269, від 07.04.2023 №№ 67113792, 67108122, 67118244. Вказаними рішеннями позивач, як суб`єкт державної реєстрації здійснила реєстрацію речового права за Міжгірською селищною радою.

23.11.2023 року відповідачем було підписано оскаржуваний наказ № 4019/5 від 23.11.2023 року, за наслідком розгляду колегією Міністерства юстиції України скарги, за яким скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" задоволено частково. Визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення позивача від 04.04.2023 №№ 67060276, 67060557, 67060938, 67060015, 67059754, від 06.04.2023 №№ 67088748, 67096436, 67096080, 67090915, 67091817, 67091484, 67087625, 67088269. від 07.04.2023 №№ 67113792. 67108122, 67118244.

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугував висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 31.10.2023 року складений за результатами скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" від 09.10.2023 року за №8125/2-2023, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11.10.2023 року за №СК-4068-23.

Мотивами для прийняття відповідного висновку колегією та за його наслідком Наказу 4019/5 від 23.11.2023 року стали обставини, які ніби встановила комісія, а саме: Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" зазначає, що воно є користувачем земельних ділянок площею 14444,00 га. частина з вказаних земельних ділянок орієнтовною площею 9000,00 га знаходиться в межах земельних ділянок, право власності на які зареєстровано на підставі оскаржуваних рішень; на підставі оскаржуваних рішень державним реєстратором ОСОБА_1. зареєстровано право власності на земельні ділянки за Міжгірською селищною радою; скаржник вважає оскаржувані рішення протиправними, оскільки земельні ділянки є державною власністю, перебувають у нього на праві постійного користування та не можуть бути передані у комунальну власність відповідно до Закону, оскільки використовується державним підприємством; колегією встановлено, що земельні ділянки, яка є частиною земельних ділянок, знаходиться у користуванні скаржника, належать до державної власності та перебувають в постійному користуванні державного підприємства, а тому, не можуть бути передані у комунальну власність відповідно до Закону. Таким чином, оскаржувані рішення, прийняті державним реєстратором ОСОБА_1. з порушенням законодавства та підлягають анулюванню.

Ознайомившись із змістом висновку, позивач, чиї рішення анульовані відповідачем, вважає висновок та за наслідком винесений наказ необгрунтованими, такими, що не стосуються питання можливих чи допущених позивачем порушень, як державним реєстратором норм та порядку проведення реєстраційних дій. а стосуються захисту імовірного цивільного права третіх осіб, яке повинно доводитись в судових інстанціях, а не шляхом встановленим ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» гіри розгляді скарг на рішення державних реєстраторів.

Колегія Міністерства юстиції України не була уповноважена на формулювання висновків чи встановлення обставин, які не є фактичними, не є відображеними в Єдиному державному реєстрі речових прав, не була вправі надавати перевагу одних документів над іншими, які несуть узагальнений, але не встановлений фактичний характер обставин.

Колегія Міністерства юстиції України має та повинна, як і позивач, брати до уваги тільки ті обставини та права, які наявні в відповідних державних реєстрах речових прав, але жодним чином не перебирати на себе права та обов`язки інших гілок влади, в тому числі суду, Міністерство юстиції України не наділено повноваженнями встановлювати право, яке не міститься в офіційних джерелах та визнаних державою реєстрах.

Позивач просить суд врахувати, що при проведенні реєстраційних дій, які скасовані оскаржуваним наказом, позивач здійснив всі необхідні заходи для встановлення наявності чи відсутності можливих підстав для відмови у проведенні реєстраційної дії. Позивачем було вжито заходи по перевірці відповідності заявлених прав і поданих/отриманих ним документів вимогам.

Ухвалою судді від 02.01.2024 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

16.01.2024 року представником відповідача до суду подано клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивовано тим, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Так, представник зазначає, що позовні вимоги державного реєстратора ОСОБА_1. заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права Міжгірської селищної ради щодо якої оскаржуваним наказом скасовано право власності на земельні ділянки.

Таким чином, у цій справі наявні неврегульовані спірні відносини щодо майнового права на земельні ділянки між ДП «Ліси України» та Міжгірською селищною радою та не можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а скасування пункту 2 наказу щодо рішень про державну реєстрацію речових прав стосуються майнових прав двох юридичних осіб та не пов`язано з порушенням прав державного реєстратора Вознюка О.В., оскільки його права порушено не було.

При цьому, зазначає, що в разі оскарження наказу Мін`юсту або його територіальних органів, результатами якого є скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно такий спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду в господарських судах України.

29.01.2024 року представником позивача подано до суду заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

Так, представник вказує, що спірний у даній справі наказ, прийнятий відповідачем як суб`єктом владних повноважень у зв`язку із виконанням ним повноважень відповідно до ч. 3 ст. 26, пп. «а» п. 1 ч. 7 ст. 37, п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, інтерес позивача полягає у спростуванні негативного висновку, наданого відповідачем діяльності позивача та відновлення чинності законних рішень позивача, які неправомірно були анульовані відповідачем. Саме у цих межах позивач прагне захистити право та інтерес.

Зазначає, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

Внаслідок судового розгляду даного адміністративного спору, жодна із можливих зацікавлених осіб не набуде речових прав на об`єкти, яких стосувалися прийняті позивачем рішення, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності.

За наслідками розгляду цього спору також і позивач не набуде ніяких цивільних прав та/ або не зміниться обсяг його існуючих цивільних прав. Отже даний спір між позивачем та відповідачем не є спором про право цивільне. Даний публічно-правовий спір не є інструментом для захисту цивільних прав ні позивача ні будь-яких третіх осіб.

Крім того, вказує, що відповідач у клопотанні про закриття провадження у справі не обгрунтовує до юрисдикції якого суду належить цей спір, оскільки очевидно, що з огляду на суб`єктний склад сторін у справі, заявлені позивачем предмет та підстави позову, даний спір не може бути прийнятий до розгляду ні судом цивільної ні судом господарської юрисдикції.

06.02.2024 року представником відповідача подано до суду додаткові пояснення у справі, де Міністерство юстиції України не погоджується з твердженнями представника позивача, викладеними у запереченні на клопотання та зазначає, що не є спором між учасниками публічно-правових відносин, спір, у якому відповідач, приймаючи оскаржуване рішення (дію чи бездіяльність) не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, а прийняте відповідачем рішення (дія чи бездіяльність), стосувалось прав іншої особи, а не позивача.

З посиланням на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 31.07.2023 року у справі № 804/7910/17, вказує, що державний реєстратор у цих правовідносинах (щодо скасування пункту 2 Спірного наказу) не має права на звернення до суду з метою оскарження вищезазначеного пункту наказу в жодному виді провадження, а тому провадження у цій частині справи підлягає закриттю.

Надаючи оцінку клопотанню про закриття провадження у справі та наведеним в його обгрунтування доводам, суд констатує наступне.

Статтею 238 КАС України врегульовано питання закриття провадження у справі.

Так, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України визначено що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.п. 1,2 ч. 1ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг. Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ заст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім випадків коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи в публічно - правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції.

Предметом спору у справі є законність обумовленого вище рішення Міністерства юстиції України.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої та частиною десятою статті 37 цього ж Закону рішення державного реєстратора можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. Рішення Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Як видно з вимог позовної заяви позивач просить суд скасувати спірний Наказ відповідача в частині, а саме: визнання прийнятими з порушеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювання рішень державного реєстратора Колочавської сільської ради Закарпатської області ОСОБА_1.

Тобто, спірний Наказ відповідача стосується діяльності позивача як посадової особи.

Оскільки спір у цій справі стосується виключно обґрунтованості Наказу відповідача, прийнятого за результатами проведеної ним перевірки законності рішень державного реєстратора, а не підстав набуття речового права, враховуючи підстави та зміст позову, суд приходить до висновку, що цей спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства з огляду на те, що виник внаслідок виконання відповідачем владних управлінських функцій та має публічно - правовий характер.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наведені правові норми, на переконання суду, відсутні підстави для закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання представника Міністерства юстиції України Запухлого Романа Васильовича про закриття провадження у справі - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяС.І. Рейті