Справа № 380/25999/23
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 рокусправа № 380/25999/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного генерал-лейтенанта Ткачука П.П. про скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову задовольнити рапорт про звільнення з військової служби. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24.09.2023 звернувся із рапортом до відповідача з метою звільнення зі Збройних Сил України на підставі абзацу 4 підпункту «г» пункту 2 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із наявністю батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда 2 групи, а 14.10.2023 доповнив свій рапорт з огляду на результати його розгляду відповідачем. Відповідач двічі прийняв рішення про відмову в задоволенні рапортів та звільнення з військової служби позивача, про що повідомив його листами відповідного змісту від 30.09.2023 та 16.10.2023. Позивач вважає ці рішення протиправними та такими, що слід скасувати.

Відповідач позов не визнає з підстав викладених у відзиві (а.с. 48-53), просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що за результатами розгляду рапорту від 24.09.2023 щодо звільнення позивача з військової служби, у зв`язку із наявністю вказаного ним у рапорті, як батька ОСОБА_2 , із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, було встановлено, що батьком позивача є інша особа - ОСОБА_3 . У зв`язку із відсутністю родинних зв`язків із особою з інвалідністю ОСОБА_2 , а також відсутністю належних доказів того, що ця особа потребує постійного догляду та відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, підстави на звільнення позивача з військової служби згідно підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відсутні, про що позивачу було роз`яснено у відповідях на його рапорти, що подавалися з порушенням встановленого статутом порядку (не по команді, а поштою).

Суд з`ясував зміст позовних вимог та заперечень на позов, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Наказом начальника Національної академії (по стройовій частині) від 19.08.2023 року № 263 позивач призначений на посаду слухача курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації центру підвищення кваліфікації (ВОС 030400). З 19 серпня 2023 року зарахований до списків особового складу Національної академії та на всі види забезпечення, а на котлове з обіду 19 серпня 2023 року, вважається таким, що справи та посаду слухача курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації центру підвищення кваліфікації прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

24.09.2023 ОСОБА_1 звернувся рапортом (а.с. 8) до начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного із клопотанням про звільнення з військової служби на підставі ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-ХП як військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у воєнний час, за сімейними обставинами (у зв`язку із наявністю батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда ІІ групи, встановленої довічно). Також в рапорті згадав про факт спільного проживання з батьками та відсутність інших осіб, що можуть надавати постійний догляд батьку.

30.09.2023 Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного листом № 5692 (а.с. 9) відмовила у звільненні позивача з військової служби з тих мотивів, що згідно із свідоцтвом про народження від 26.11.1974 № НОМЕР_1 батьком позивача є ОСОБА_3 , а не нинішній чоловік матері ОСОБА_2 (особа з інвалідністю). У зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують наявність родинних зв`язків з ОСОБА_2 , його інвалідність, а також відсутність інших осіб, що можуть здійснювати за ним догляд, підстав для звільнення з військової служби ОСОБА_1 немає.

14.10.2023 ОСОБА_1 подав «доповнення до рапорту від 24.09.2023» (а.с. 11-12), у якому зазначив, що ОСОБА_2 є його вітчимом, а отже - членом його сім`ї, що у свою чергу дає підстави на звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки вітчим потребує постійного догляду. До доповнення до рапорту долучив такі документи:

- довідку ГУ ПФУ в Харківській області про призначення пенсії ОСОБА_2 ;

- довідку медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) серії 12 ААА № 478159 про встановлення ІІ групи інвалідності ОСОБА_2 ;

- висновок Лікарсько-консультативної комісії КНП «МКЛ № 13» ХМР № 1298 від 11.10.2023 про необхідність постійного догляду за ОСОБА_2 ;

- довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї), відповідно до якої за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_4 (02.02.2017), ОСОБА_1 (11.07.2019), ОСОБА_2 (28.08.2023).

19.10.2023 Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного листом № 6057 (а.с. 13-14) повідомила про відсутність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом начальника Національної академії (по стройовій частині) від 16.12.2023 року № 407 призначено на посаду командира самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 .

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права:

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до вимог ст.ст. 20, 22 Закону №2232-XII на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років (для вищого офіцерського складу - до 65 років).

Звільнення військовослужбовців з військової служби регламентовано статтею 26 Закону №2232-XII. Пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах: […] г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): […]

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (абзац п`ятий); […]

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; (абзац сьомий) […]

При прийнятті рішення суд керується такими мотивами:

У зв`язку із запровадженням з 24.02.2022 воєнного стану та проведенням загальної мобілізації ОСОБА_1 призваний у Збройні Сили України за мобілізацією та проходив військову службу на посаді слухача курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. У вересні 2023 року позивач звертався до командування із рапортами про звільнення із військової служби та отримав відмову.

Позивач в рапорті від 24.09.2023 та "доповненні до рапорта" від 14.10.2023 не конкретизував, на підставі якого/яких абзаців пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ просить звільнити його з військової служби, тому відповідач розглянув усі можливі варіанти з огляду на повідомлені військовослужбовцем факти, про прийняте рішення повідомив військовослужбовця у листах від 30.09.2023 та 19.10.2023. З огляду на це суд дійшов висновку, що вирішення спору між сторонами потребує відповіді на такі два питання - чи є підставою для звільнення особи з військової служби під час воєнного стану такі сімейні обставини або інші поважні причини:

1) наявність вітчима із числа осіб з інвалідністю ІІ групи;

2) наявність вітчима як члена сім`ї, що є інвалідом ІІ групи та на підставі висновку лікарсько-консультативної комісії медичного закладу потребує постійного догляду.

Відповідаючи на ці питання, суд керується такими мотивами щодо обрання та застосування релевантних норм права до спірних правовідносин:

1) Сімейний кодекс України (далі - СК України) визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів (стаття 1). Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини:

- між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина перша статті 2 СК України);

- між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком (частина друга статті 2 СК України).

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (стаття 3 СК України).

Права та обов`язки матері, батька і дитини визначені Розділом ІІІ СК України. Так, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (статті 121 СК України). Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя (батьків) підтверджується Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (стаття 122 СК України).

Дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Повнолітні дочка, син мають право звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законні представники, без спеціальних на те повноважень. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування (ст. 172 СК України).

Правовий статус, права та обов`язки вітчима визначені Розділом V «Права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів» СК України. Так, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні (стаття 260 СК України). Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ст.268 СК України). Повнолітні падчерка, пасинок зобов`язані утримувати непрацездатних мачуху, вітчима, якщо вони потребують матеріальної допомоги і якщо вони надавали падчерці, пасинкові систематичну матеріальну допомогу не менш як п`ять років, за умови, що падчерка, пасинок можуть надавати матеріальну допомогу. Обов`язок падчерки, пасинка по утриманню мачухи, вітчима виникає, якщо у мачухи, вітчима немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або якщо ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання (ст. 270 СК України).

Аналіз норм сімейного законодавства дозволяє зробити однозначний висновок про різний правовий статус батька та вітчима, а також про цілком різні (відмінні) взаємні права та обов`язки, що виникають між батьком та сином, вітчимом та пасинком.

Відповідно до абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ підставою для звільнення особи з військової служби (за умови, що військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу) є така сімейна обставина - наявністю одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Суд вважає, що метою запровадження в законі цієї можливості (звільнитися з військової служби особі, чиї батько/мати є інвалідом І чи ІІ групи) є надання можливості такій особі виконати власні сімейні обов`язки по догляду за непрацездатними батьками.

Відповідно до матеріалів особової справи позивача та наданих ним разом із рапортами документів, батьком позивача є ОСОБА_3 (свідоцтво про народження № НОМЕР_1 від 26.11.1974), а ОСОБА_2 став вітчимом позивача в 2018 році, коли той вже був повнолітнім (мав 43 роки).

Аргументи позивача з цього питання зводяться до цитування рішення Конституційного суду № 5-зп/99 від 03.06.1999 та висновку про те, що вітчим є членом його сім`ї. Суд, не заперечуючи цієї обставини, визнає цей аргумент позивача недоречним, оскільки підставою для звільнення з військової служби є наявність в військовослужбовця батька та/або матері із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, а не наявність інших членів сім`ї та/або родичів із числа осіб з інвалідністю І чи II групи. Аргументи відповідача зводяться до того, що вітчим не є батьком позивача, а тому наявність в нього інвалідності ІІ групи не є підставою для звільнення пасинка з військової служби. Суд визнає цей аргумент відповідача доречним в контексті застосування абзацу 5 підпункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд враховує, що позивач не надав відповідачу належних та достатніх доказів (відповідного змісту свідоцтва органів РАГС та висновків МСЕК) на підтвердження того, що його мати чи батько є особами з інвалідністю І чи ІІ групи.

Оскільки ОСОБА_2 не є батьком позивача, то підстав для звільнення позивача з військової служби на підставі абз. 5 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ немає, тому рішення відповідача з цього питання відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені частиною другою статті 2 КАС України.

2) аналіз норми абз. 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ дозволяє зробити висновок, що для звільнення з військової служби підчас воєнного стану військовослужбовець, який не бажає продовжувати службу, повинен довести повноважному начальнику наявність таких двох умов в сукупності:

а) необхідність здійснення військовослужбовцем постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду;

б) відсутність інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Використовуючи філологічне тлумачення, суд таким чином розуміє зміст правової норми по умові а): вжитий законодавцем в диспозиції норми в переліку однорідних членів речення сурядний розділовий сполучник «або» створює можливість вибору між двома варіантами - «відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії» та «відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я». Водночас ця норма не містить вказівок на те, за яким критерієм слід обирати один із названих варіантів в конкретній правозастосовній ситуації. Разом із тим, юридичну визначеність в цьому питанні забезпечує підзаконний нормативно-правовий акт, прийнятий на реалізацію положень статті 26 Закону №2232-XII. Так, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 12 червня 2013 р. № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу», відповідно до якої необхідність постійного стороннього догляду за хворою особою підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років. Отже, Уряд встановив чіткий критерій для визначення суб`єкта видачі медичного висновку, що підтверджує необхідність постійного догляду за членом сім`ї військовослужбовця як підставу його звільнення зі служби для особистого здійснення такого догляду - вік особи, що потребує постійного догляду, а саме:

- для неповнолітньої особи (до 18 років) - лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я;

- для повнолітньої особи (понад 18 років) - медико-соціальної експертна комісія.

Оскільки вітчим ОСОБА_1 є повнолітнім (1960 р.н.), то повноваження видати медичний висновок на підтвердження необхідності постійного догляду за ним для цілей застосування статті 26 Закону №2232-ХІІ має медико-соціальної експертна комісія, а не лікарсько-консультативна комісія закладу охорони здоров`я. ОСОБА_1 разом із доповненням до рапорта про звільнення з військової служби надав висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що ОСОБА_2 потребує постійного догляду. Отже, позивач не надав відповідачу належних та достатніх доказів на підтвердження передбаченої абз. 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ обставини як однієї з передумов для прийняття позитивного рішення за його рапортом.

Позивач також не додав до рапорта від 24.09.2023 (із додатком від 14.10.2023) доказів на підтвердження того, що в його вітчима ОСОБА_2 відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд, наприклад власні повнолітні діти чи інші передбачені СК України родичі, що зобов`язані надавати йому належне утримання (елементом якого є здійснення догляду) в силу закону. Разом з тим, якщо в ОСОБА_2 є повнолітні дочка, син, брат та сестра, то саме ці особи, а не пасинок (який набув цей статус повнолітньою особою та не перебував на утриманні вітчима) в силу відповідних положень СК України зобов`язані піклуватися про свого непрацездатного родича. Такий самий догляд вітчиму в силу закону зобов`язана надавати дружина, у квартирі якої ОСОБА_2 зареєстрував своє місце проживання 28.08.2023 - за місяць до подачі ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби. Проте до рапорта не долучено документів, що свідчили б про неможливість ОСОБА_4 здійснювати догляд за власним чоловіком.

Отже, відсутні підстави для звільнення позивача за абз. 7 пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, тому рішення відповідача з цього питання відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені частиною другою статті 2 КАС України.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень за його рапортами, що викладені в листах від 30.09.2023 та 19.10.2023, є безпідставними. Отже, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Враховуючи висновок суду по суті позову та керуючись встановленими ст. 139 КАС України правилами розподілу судових витрат суд покладає усі понесені позивачем судові витрати на нього.

Керуючись ст.ст. 19-20,90,139,229,241-246,250,251,255,295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати покласти на нього.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення до суду апеляційної інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович