Справа № 420/390/24
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/390/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач-3), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.08.2023 р. № 75 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.12.2023 р. № 75 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу - період роботи водієм ремонтно-будівельної дільниці Луганського управління ДПО "Укрпромводчермет" з 01.01.1996 р. по 09.09.1996 р. та до пільгового стажу за Списком № 1 - період роботи у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" за професією оброблювача поверхневих пороків металу з 01.01.2004 р. по 31.03.2006 р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - з 10.07.2023 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.08.2023 р. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.08.2023 р. № 75 позивачу відмовлено у призначенні даного виду пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, до якого відповідачем-1 не зараховано періоди згідно з довідкою від 11.03.2021 № 016-231, виданою філією ЗАТ "Зовнішньотергсервіс", оскільки підприємство, знаходиться на знаходиться на тимчасово окупованій території. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 23.10.2023 р. у справі № 523/15545/23 встановлено факт роботи позивача з 02.01.1996 р. по 09.09.1996 р. та з 23.03.2000 р. по 31.03.2006 р., з 01.04.2006 р. по 31.01.2008 р. та з 01.02.2008 р. по 03.01.2012 р. за професіями, передбаченими Списком № 1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. № 36. 08.12.2023 р. позивач повторно звернувся до відповідача-3 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.12.2023 р. № 75 позивачу відмовлено у призначенні даного виду пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, до якого відповідачем-2 не зараховано періоди роботи за Списком № 1 згідно пільгової довідки № 016-231 від 11.03.2021 р., виданою філією ЗАТ "Зовнішньотергсервіс", оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території, а рішення суду від 23.10.2023 р. немає зобов`язального характеру щодо зобов`язання в частині зарахування періоду роботи з 01.01.2004 р. по 31.03.2006 р. до пільгового стажу за Списком № 1. За змістом та відповідно до спірних рішень від 17.08.2023 р. № 75 та від 11.12.2023 р. № 75 як відповідач-1, так і відповідач-2, не зарахували до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період роботи у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" в обжимному цеху на посаді оброблювача поверхневих дефектів металу. Крім того, відповідач-1 не зарахував до страхового стажу позивача період роботи водієм ремонтно-будівельної дільниці Луганського управління ДПО "Укрпромводчермет" з 01.01.1996 р. по 09.09.1996 р. Позивач вважає свої права порушеними, а рішення відповідача-1 та відповідача-2, протиправними та такими, що порушують його конституційні права на пенсійне забезпечення, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 05.01.2024 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Дану ухвалу разом з позовної заявою та додатками доставлено до електронного кабінету відповідачів 05.01.2024 р.

24.01.2024 р. від відповідача-2 надійшов відповідь на відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Вказує, що позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 через відсутність необхідного страхового стажу. За результатами розгляду заяви позивача до страхового стажу відповідачем-2 не зараховано періоди роботи за Списком № 1 згідно пільгової довідки від 11.03.2021 р. № 016-231, оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території. З 01.12.2014 р. усі документи, що видані на непідконтрольній Україні території, вважаються недійсними. Тому, усі довідки та інші документи, навіть ті, на яких стоїть українська печатка, на території України вважаються недійсними і не створюють правових наслідків. Усі органи, організації, установи державної форми власності були евакуйовані з території проведення АТО наприкінці 2014 року згідно з Постановою Кабінету міністрів України від 07.11.2014 р. № 595, на підконтрольну Українській державі територію і продовжили свою роботу за місцем евакуації. "днр" та "лнр" є терористичними організаціями і не визнаються Україною як державні утворення. Відповідно, органи державної влади України, включно із Пенсійним фондом України, не мають права здійснювати листування, робити запити та будь-яким іншим способом взаємодіяти із представниками самопроголошених "республік". Також вказує, що рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23.10.2023 р. у справі № 523/15545/23 не містить зобов`язання зарахувати в частині зарахування періоду роботи з 01.01.2004 р. по 31.01.2006 р. до пільгового стажу за Списком № 1.

26.01.2024 р. позивач надав додаткові пояснення по справі. Вказує, що підприємство "Філія № 12 ЗАТ "Зовнішньоторгсервіс", яке видало позивачу уточнюючу довідку від 11.03.2021 р. № 016-231, не є державними органами та органами місцевого самоврядування, створеним не в порядку передбаченому законом в розумінні Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", а отже відсутні підстави вважати видану ним довідку від 11.03.2021 р. № 016-231 та історичну довідку від 04.01.2021 р. № 016-01 недійсним та такими, що не створюють правових наслідків. Тим більше підприємство "Філія № 12 ЗАТ "Зовнішньоторгсервіс", яке видало уточнюючу довідку, аж ніяк не може вважатися "терористичною організацією". Крім того, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

29.01.2024 р. від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 через відсутність необхідного страхового стажу. За результатами розгляду заяви позивача до страхового стажу відповідачем-1 зараховано усі періоди, відтак вимога позивача зарахувати до страхового стажу період роботи водієм ремонтно-будівельної дільниці Луганського управління ДПО "Укрпромводчермет" з 01.01.1996 р. по 09.06.1996 р. є безпідставною. За доданими документами до пільгового стажу не зараховано періоди роботи за Списком № 1 згідно пільгової довідки № 016-231 від 11.03.2021 р., виданої філією ЗАТ "Зовнішньоторгсервіс", оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території, а рішення суду від 23.10.2023 р. не має зобов`язального характеру щодо зобов`язання в частині зарахування періоду роботи з 01.01.2004 р. по 31.03.2006 р. до пільгового стажу за Списком № 1.

29.01.2024 р. позивач надав додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що у відзиві на позов відповідач-1 не спростував жодного доводу та аргументу на підтримку позивних вимог, викладених у позові, та не надав доказів щодо правомірності прийнятих ним та відповідачем-2 спірних рішень про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно даних КП "ДСС" станом на 21.02.2024 р. відповідач-3 відзив на позовну заяву не надав.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, 26.07.2023 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за вислугою років.

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, рішенням якого від 02.08.2023 р. № 75 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років.

За результатами розгляду встановлено, що страховий стаж особи становить 22 роки 9 місяців 21 день.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період з 02.01.1996 р. по 09.09.1996 р., оскільки наказ на звільнення дописаний іншим чорнилом. Вказано, що для зарахування страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів та відповідну довідку про реорганізацію. Спеціальний стаж роботи відсутній, оскільки посада обробник поверхневих дефектів металі не передбачена Списком професій і посад, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1993 р. № 583.

Також додатково повідомлено, що довідка від 11.03.2021 р. № 016-231 видана Філією № 12 ЗАТ "Зовнішньоторгсервіс" є недійсною, оскільки підприємство знаходиться на території луганської народної республіки.

09.08.2023 р. позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, рішенням якого від 17.08.2023 р. № 75 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

За результатами розгляду встановлено, що страховий стаж особи становить 24 роки 06 місяців.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період з 02.01.1996 р. по 09.09.1996 р., оскільки наказ на звільнення дописаний іншим чорнилом. Вказано, що для зарахування страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів та відповідну довідку про реорганізацію. Спеціальний стаж роботи відсутній, оскільки посада обробник поверхневих дефектів металі не передбачена Списком професій і посад, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1993 р. № 583.

Також звернуто увагу позивача щодо недійсності довідки №016-231 від 11.03.2021 р, виданої філією ЗАТ "Зовнішньоторгсервіс", оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 23.10.2023 р. у справі № 523/15545/23 встановлено факт наявності у позивача трудового стажу згідно записів:

за період з 02.01.1996 р. по 09.09.1996 р. - водієм третього класу в ремонтно-будівельній дільниці Луганського управління ДПО "Укрпромводчермет";

з 23.03.2000р. по 31.03.2006 р. у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" в обжимному цеху, чорна металургія на посаді обробника поверхневих дефектів металу (Список 1 розділ ІІІ підрозділ 3 п.3.3а Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року №36);

з 01.04.2006 р. по 31.01.2008 р. у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" в цеху непереривної розливки сталі, дільниця відділки металу на посаді обробника поверхневих дефектів металу 4 розряду (Список 1 розділ ІІІ підрозділ 2 п.3.2а Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р.№36);

з 01.02.2008 р. по 03.01.2012р. у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" в киснево-конвертерному цеху, дільниця відділки металу на посаді обробника поверхневих дефектів металу (Список 1 розділ III підрозділ 2 п.3.2а Постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. №36.

08.12.2023 р. позивач звернувся Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, рішенням якого від 11.12.2023 р. №75 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

За результатами розгляду встановлено, що страховий стаж особи становить 32 роки 05 місяців 28 днів ( в т.ч. додаткові роки за Списком № 1 - 9 років).

Пільговий стаж - становить 09 років 06 місяців 12 днів.

За доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди. До пільгового періоду не зараховано періоди роботи за Списком № 1 згідно пільгової довідки № 016-231 від 11.03.2021 р., виданої філією ЗАТ "Зовнішньоторгсервіс", оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території, а рішення суду від 23.10.2023 р. не має зобов`язального характеру щодо зобов`язання в частині зарахування періоду роботи з 01.01.2004 р. по 31.03.2006 р. до пільгового стажу за Списком № 1.

Трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 містить записи;

№ 13-14, згідно яких позивач у період з 02.01.1996 р. по 09.09.1996 р. працював на посаді водія третього класу в ремонтно-будівельній дільниці Луганського управління ДПО "Укрпромводчермет";

№ 21-26, згідно яких позивач у період з 23.03.2000р. по 31.03.2006 р. працював на посаді обробника поверхневих дефектів металу у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" в обжимному цеху, чорна металургія; з 01.04.2006 р. по 31.01.2008 р. працював на посаді обробника поверхневих дефектів металу 4 розряду у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" в цеху непереривної розливки сталі, дільниця відділки металу; з 01.02.2008 р. по 03.01.2012 р. на посаді обробника поверхневих дефектів металу у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" в киснево-конвертерному цеху, дільниця відділки металу.

Аналогічні відомості про трудову діяльність позивача у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" у період з 23.03.2000 р. по 31.03.2006 р. працював на посаді обробника поверхневих дефектів металу в обжимному цеху, чорна металургія; у період з 01.04.2006 р. по 31.01.2008 р. на посаді обробника поверхневих дефектів металу 4 розряду в цеху непереривної розливки сталі, дільниця відділки металу, з 01.02.2008 р. по 03.01.2012р. на посаді обробника поверхневих дефектів металу в киснево-конвертерному цеху, дільниця відділки металу, відображені в довідці від 11.03.2021 р. № 016-231, що видана Філією № 12 ЗАТ "Зовнішньоторгсервіс" терористичного угруповання, що діє на тимчасово окупованих територіях Луганської області - "луганської народної республіки".

Також згідно довідки, виданої Філією № 12 ЗАТ "Зовнішньоторгсервіс" терористичного угруповання, що діє на тимчасово окупованих територіях Луганської області - "луганської народної республіки" від 04.01.2021 р. № 016-01 у ЗАТ "Зовнішньоторгсервіс" виконує функції і обов`язки щодо управління ВАТ "Алчевський металургійний комбінат".

Вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно ст.1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону № 1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Приписами ч.1 ст.114 Закону України № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно п.1 ч.1 ст.114 Закону України № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Аналогічні положення закріплено у п."а" ст.13 Закону № 1788-XII.

Отже, підставами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є передусім, досягнення відповідного віку, наявність потрібного стажу, наявність професії та виробництва в зазначених списках та підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами за атестації робочих місць за умови зайнятості працівника на вищеназваних роботах повний робочий день. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає права працівникові на пенсію за віком на пільгових умовах.

Судом встановлено, що позивач на момент звернення до пенсійного органу для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах досяг 50-річного віку.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1 ,2, 4 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Щодо періоду роботи позивача водієм ремонтно-будівельної дільниці Луганського управління ДПО "Укрпромводчермет" з 01.01.1996 р. по 09.09.1996 р. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 р. (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та ЗАТхочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та ЗАТхочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та ЗАТхочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абз.2 п.6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Як вбачається із рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 17.08.2023 р. № 75 позивачу до страхового стажу не зараховано період з 02.01.1996 р. по 09.09.1996 р., оскільки наказ на звільнення дописаний іншим чорнилом. Вказано, що для зарахування страхового стажу необхідно надати уточнюючу довідку про роботу, видану на підставі первинних документів та відповідну довідку про реорганізацію

Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 р. у справі № 677/277/17 від 24.05.2018 р. у справі № 490/12392/16-а та від 04.09.2018 р. у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Отже, недотримання правил ведення трудової книжки, або ж видання довідок може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а тому й не може впливати на його особисті права.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи інших документів на підприємстві. Тому написання наказу на звільнення позивача іншим чорнилом, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу не зараховано періоду з 02.01.1996 р. по 09.09.1996 р., оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Таким чином на позивача не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки, які містить трудова книжка, оскільки такі недоліки не пов`язані із виною позивача. При цьому, належних доказів в підтвердження недостовірності та неправдивості інформації, що міститься в трудовій книжці позивача, матеріали справи не містять, а остання в судовому порядку недійсною не визнавалась.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу за весь період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Щодо періоду роботи позивача посаді обробника поверхневих дефектів металу у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" у період з 23.03.2000 р. по 03.01.2012 р., суд зазначає наступне.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637) зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постановах від 25.04.2019 р. у справі № 497/472/17, від 04.07.2019 р. у справі № 497/198/17.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач у період з 23.03.2000 р. по 31.03.2006 р. працював на посаді обробника поверхневих дефектів металу у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" в обжимному цеху, чорна металургія; з 01.04.2006 р. по 31.01.2008 р. працював на посаді обробника поверхневих дефектів металу 4 розряду у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" в цеху непереривної розливки сталі, дільниця відділки металу, з 01.02.2008 р. по 03.01.2012 р. на посаді обробника поверхневих дефектів металу в киснево-конвертерному цеху, дільниця відділки металу, що підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Процедура застосування Списків № 1 і № 2 визначена Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 р. № 383 (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п.3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 р.

На дату звільнення позивача з ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" чинним був Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.

Розділом III "Чорна металургія" (підрозділ "Виробництво сталі та феросплавів. Підготовка сумішей та ремонт металургійних печей") Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, передбачено посаду "оброблювач поверхневих дефектів металу" (п.3.2.а).

На підставі наведеного суд приходить до висновку про помилковість позиції щодо не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області спеціального стажу з підстави відсутності посади обробник поверхневих дефектів металів у Списку професій і посад, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1993 р. № 583, оскільки останній не є релевантним до приписів п.1 ч.1 ст.114 Закону України № 1058-IV, через відсутність переліку підземних робіт, робіт з особливо шкідливим і особливо важкими умовами праці.

Частиною 3 статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п.4.1 Порядку № 22-1 заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що у разі звернення особи до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, останній зобов`язаний розглянути подану заяву із документами в порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядком № 22-1. Прийняття такого рішення відноситься до компетенції органів Пенсійного фонду.

Згідно із п.4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядок № 22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що на органи Пенсійного фонду України покладено обов`язок щодо здійснення перевірки допустимості документів, поданих разом із заявою для призначення (перерахунку) пенсії, та обґрунтованість видачі таких з метою забезпечення не лише реалізації права особи на призначення та отримання пенсії, а й контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у спірних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду України від 17.03.2015 р. у справі № 21-11а15, від 15.12.2015 р. у справі № 2-а/576/29/14 та Верховного Суду від 13.02.2018 р. у справі № 358/1179/17, від 17.04.2018 р. у справі № 376/2559/17, від 25.09.2018 р. у справі №539/1386/17, від 10.07.2019 р. у справі № 539/2726/16-а, від 05.03.2020 р. у справі № 539/3234/16-а та від 04.05.2022 р. у справі № 819/946/18.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду питання щодо зарахування пільгового стажу роботи позивача посаді обробника поверхневих дефектів металу у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" у період з 23.03.2000 р. по 03.01.2012 р. відповідач-1 та відповідач-2 наголошували на недійсності довідок № 016-231 від 11.03.2021 р. та від 04.01.2021 р. № 016-01, виданих філією ЗАТ "Зовнішньоторгсервіс", оскільки підприємство знаходиться на тимчасово окупованій території.

Статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована російською федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно Указу Президента України "Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях" від 07.02.2019 р. № 32/2019 до переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях відноситься й місто обласного значення Алчевськ.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

У 1971 році Міжнародний суд ООН у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, приклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів; документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян (так звані "намібійські винятки").

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996 р., §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus V. Turkey, 10.05.2001 р.) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016 р.): "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, вважають судді ЄСПЛ, для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Отже, право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку воєнним станом та неможливістю проведення перевірки періодів роботи/навчання, тощо, з підстав розташування підприємств, установ, організацій, закладів тощо на тимчасово окупованій території України).

Неможливість проведення перевірки даних на підприємстві, установі, організації які розташовані на тимчасово окупованій території, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи, при умові його підтвердження записами в трудовій книжці, та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист.

Вказані висновки щодо застосування норм права узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 23.01.2018 р. у справі № 583/3292/17, від 30.08.2018 р. у справі № 234/3038/17, від 11.12.2018 р. у справі № 360/1628/17, від17.07.2019 р. у справі № 302/757/17-а, від 21.02.2020 р. у справі № 701/1196/16-а, від 04.03.2020 р. у справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 р. у справі № 242/1568/17.

Суд наголошує, що право особи на отримання пенсії, як складової частини права на соціальний захист, є її конституційним правом, що гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України. Таким чином, позивач не може бути позбавлений свого законного права на призначення пенсії через неможливість здійснення відповідачем перевірки достовірності наданої ним довідки, оформленої установою що знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської соціальної хартії та ч.ч.1, 3 ст.46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з вторгненням російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України відповідачами не може бути відмовлено у врахуванні періоду роботи позивача посаді обробника поверхневих дефектів металу у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" у період з 23.03.2000 р. по 03.01.2012 р. під час призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, оскільки останній повністю підтверджується записами у трудовій книжці.

Таким чином, відповідачем-1 під час прийняття рішення від 17.08.2023 р. № 75 та відповідачем-2 під час прийняття рішення від 11.12.2023 р. № 75, якими відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, не враховано усі обставини, що мають значення для призначення даного виду пенсії позивачу, як наслідок, відповідач-1 та відповідач-2 допустили неналежний розгляд поданих позивачем заяв і документів та, відповідно, прийняли необґрунтовані рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Отже, рішення від 17.08.2023 р. № 75 та від 11.12.2023 р. № 75 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання Головного управління ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи водієм ремонтно-будівельної дільниці Луганського управління ДПО "Укрпромводчермет" з 01.01.1996 р. по 09.09.1996 р. та до пільгового стажу за Списком № 1 - період роботи у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" за професією оброблювача поверхневих дефектів металу з 23.03.2000 р. по 03.01.2012 р.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" неодноразово. А тому відповідачі аналізували та визначали наявність права на отримання пільгової пенсії окремо один від одного; відтак у кожному спірному рішенні періоди пільгової праці, які враховані та не враховані, відрізняються. Проте, приймаючи рішення про захист порушеного права позивача, суд вважає, що право на отримання пенсії повинно бути захищеним в цілому та всебічно, однак з урахуванням дискреційних повноважень органу публічної влади.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 р. № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача від 09.08.2023 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами розгляду адміністративної справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог лише у зв`язку з неправильним визначенням способу поновлення порушеного права позивача, за який судовий збір не стягується, то з відповідача-1 та відповідача-2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в рівних частинах на загальну суму 858,88 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29103, м.Хмельницький, вул.Гната Черкіди, буд.10, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, буд.10, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29103, м.Хмельницький, вул.Гната Черкіди, буд.10, ) від 17.08.2023 р. № 75 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, буд.10, ) від 11.12.2023 р. № 75 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до страхового стажу - період роботи водієм ремонтно-будівельної дільниці Луганського управління ДПО "Укрпромводчермет" з 01.01.1996 р. по 09.09.1996 р., до пільгового стажу за Списком № 1 - період роботи у ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" за професією оброблювача поверхневих дефектів металу з 23.03.2000 р. по 03.01.2012 р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) від 09.08.2023 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 й прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29103, м.Хмельницький, вул.Гната Черкіди, буд.10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. 44 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, буд.10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 429 (чотириста двадцять дев`ять) грн. 44 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко