Справа № 340/7355/23
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 340/7355/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року (суддя Петренко О.С.) в справі № 340/7355/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 100 000 грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за наступні місяці: квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум; зобов`язання нарахувати та виплатити йому додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 100 000 грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за наступні місяці: березень 2022 року, квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на окреме доручення Міністра оборони України як підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки цей документ не є нормативно-правовим актом.

На час виникнення спірних правовідносин не існувало жодного наказу Міноборони, який би визначав порядок та умови нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, а також пройшов реєстрацію в Міністерстві юстиції України, а окреме доручення, на яке посилається суд першої інстанції, не є таким нормативно-правовим актом, тому не підлягає застосуванню.

На думку апелянта, пункт 17 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, не є застосовним до спірних правовідносин, адже в цьому пункті мова йде про складові грошового забезпечення, визначені цим порядком, тоді як додаткова винагороди не відноситься до таких складових.

Судом першої інстанції не витребувано у відповідача доказів та не досліджено факт відсутності безпосередньої участі позивача у бойових діях, а законодавством саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доведення правомірності своїх дій.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходить військову службу в Збройних Силах України на особливий період військового стану у складі військової частини НОМЕР_1 .

В період з 06 березня 2022 року по 24 жовтня 2022 року та з 31 жовтня 2022 року по 01 грудня 2022 року позивач приймав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, що підтверджується відповідною довідкою.

На запит представника позивача з питання виплати додаткової винагороди відповідачем надано довідку від 01 серпня 2023 року за №0989/10/2598 про нарахований позивачу дохід, з якої встановлено що за період квітень - листопад 2022 позивачу не нараховано додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168 у розмірі, збільшеному до 100 000 грн.

Відповідно до довідки від 01 серпня 2023 року за №0989/10/2598 встановлено, що позивачу нараховано додаткову винагороду, визначену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, у розмірах: березень 2022 року - 83 870,97 грн., квітень 2022 року - 30 000 грн., травень 2022 року - 30 000 грн., червень 2022 року - 30 000 грн., липень 2022 року - 0 грн., серпень 2022 року - 0 грн., вересень 2022 року - 30 000 грн., жовтень 2022 року - 30 000 грн., листопад 2022 року - 30 000 грн.

Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 від 07 січня 2023 року №183 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення позивач, зокрема, з 06 березня 2022 року по 24 жовтня 2022 року та з 31 жовтня 2022 року по 01 грудня 2022 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецької та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (с. Новогродівка Покровського району Донецької області), проте суд першої інстанції вважав, що ця довідка не свідчить, що позивач у період з 06 березня 2022 року по 01 грудня 2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях.

Також судом першої інстанції вказано, що позивачем не подано рапортів (заяв) стосовно недоліків при складанні рапортів про його участь в бойових діях та/або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів, а матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки підставою для виплати підвищеної додаткової грошової винагороди до 100 000 грн. є безпосередня участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за фактичний час виконання ними цих службових обов`язків, а таких доказів суду не надано, то позовні вимоги є необґрунтованими.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 .

Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 07 січня 2023 року № 183 підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 06 березня 2022 року по 24 жовтня 2022 року та з 31 жовтня 2022 року по 01 грудня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи у м. Новогродівці Покровського району Донецької області (а.с. 19).

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 01 серпня 2023 року № 0989/10/25981 про нарахований дохід ОСОБА_1 нараховано та виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, в наступному розмірі: березень 2022 року - 83 870,97 грн., квітень 2022 року - 30 000,00 грн., травень 2022 року - 30 000,00 грн., червень 2022 року - 30 000,00 грн., липень 2022 року - 0,00 грн., серпень 2022 року - 0,00 грн., вересень 2022 року - 30 000,00 грн., жовтень 2022 року - 30 000,00 грн., листопад 2022 року - 30 000,00 грн., грудень 2022 року - 30 000,00 грн. (а.с. 21 зв.)

Не є спірним питання безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України у складі військової частини НОМЕР_1 .

Спірним в цій справі є питання наявності юридичних підстав для виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. за період: квітень 2022 року, травень 2022 року, червень 2022 року, липень 2022 року, серпень 2022 року, вересень 2022 року, жовтень 2022 року, листопад 2022 року.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року ухвалена постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168).

Пунктом 1 постанови № 168 в редакції, чинній у спірній період, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми "єПідтримка", виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників).

На час виникнення спірних правовідносин (з квітня по листопад 2022 року) постанова № 168 не містила положень щодо необхідності встановлення порядку і умов виплати додаткової винагороди.

Разом з тим, порядок та умови виплати зазначеної винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України встановлені рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмами № НР 248/1298 від 25 березня 2022 року та від 18 квітня 2022 року № НР 248/1529, окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23 червня 2022 року.

Пунктом 2 зазначених рішень визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 100000 гривень військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Пунктом 3 телеграми № НР 248/1298 встановлено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойового наказу (бойового розпорядження), журналу бойових дій (вахтового журналу) або журналу ведення оперативної обстановки або бойового донесення, або постової відомості; рапорту (донесення) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини, до якої відряджений військовослужбовець.

Відповідно до окремого доручення Міністра оборони № 912/з/29 від 23 червня 2022 року та телеграми № 1/566 від 17 червня 2022 року виплата винагороди проводиться у разі наявності наступних документів: бойового наказу (бойового розпорядження), журналу бойових дій або журналу ведення оперативної обстановки або бойового донесення, або постової відомості; рапорту (донесення) командира підрозділу про участь кожного військовослужбовця; довідки командира військової частини, до якої відряджений військовослужбовець, про підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або заходах.

На підставі рішення Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298 визначено, що додаткова винагорода виплачується особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період зазначених заходів.

У спірному випадку відсутні бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойового донесення, або постової відомості; рапорт (донесення) командира підрозділу про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період зазначених заходів.

Судом не встановлено доказів, що позивач є особою, яка брала безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у спірний період, а довідка військової частини НОМЕР_1 від 07 січня 2023 року № 183, якою підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 06 березня 2022 року по 24 жовтня 2022 року та з 31 жовтня 2022 року по 01 грудня 2022 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи у м. Новогродівці Покровського району Донецької області, не свідчить про безпосередню участь позивача у бойових діях.

Суд зауважує, що Новогродівська територіальна громада Покровського району Донецької області відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, відноситься до територій можливих бойових дій та не є територією, на якій ведуться бойові дії або тимчасово окупованою територією.

У відповідача обов`язок з виплати позивачеві суми додаткової винагороди виникає лише в разі належного підтвердження факту участі останнього безпосередньо у виконанні бойових завдань, проте такі докази в спірному випадку відсутні.

Таким чином, у відповідача не виникло обов`язку по нарахуванню та виплаті на користь позивача 100 000 грн. додаткової винагороди пропорційно в розрахунку на місяць за спірний період, тому відсутні підстави для висновку про наявність з боку відповідача протиправної бездіяльності, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду.

За позицією апелянта, є необґрунтованим застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин окремого доручення Міністра оборони України як підстави для відмови у задоволенні позову, оскільки цей документ не є нормативно-правовим актом, а на час виникнення спірних правовідносин не існувало жодного наказу Міноборони, який би визначав порядок та умови нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, а також пройшов реєстрацію в Міністерстві юстиції України, а окреме доручення, на яке посилається суд першої інстанції, не є таким нормативно-правовим актом, тому не підлягав застосуванню.

Суд таку позицію вважає помилковою з наступних підстав.

Дійсно, правові акти, які містять норми, що зачіпають права, свободи та законні інтереси осіб і встановлюють організаційно-правовий механізм їх реалізації, підлягають обов`язковій реєстрації Міністерством юстиції України відповідно до частини третьої статті 117 Конституції України, Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493 «Про державне реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731.

Разом з тим, при вирішенні питання про наслідки порушення зазначених вимог судом враховуються обставини фактичного виконання протягом 2022 року, в тому числі й у спірний період, підрозділами Збройних Сил України актів Міністерства оборони України, зокрема, в частині визначення бойових дій та заходів, передбачених пунктом 1 постанови №168, а також документування безпосередньої участі військовослужбовців у таких діях і заходах.

У спірний період виключно приведені вище телеграма та окреме доручення Міністра оборони визначали механізм реалізації постанови №168 щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України під час дії воєнного стану.

За відсутності цих відомчих актів не здійснювався би облік особового складу, який мав право на збільшену додаткову винагороду, що призвело б до невиплати цієї частини грошового забезпечення військовослужбовцям.

Верховним Судом в постанові від 21 грудня 2023 року в справі № 200/193/23 зроблено висновок про те, що застосуванню для визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, у спірний період підлягають накази Адміністрації Держприкордонслужби від 30.07.2022 №392-/0/81-22-АГ і від 09.12.2022 №628/0/81-22-АГ.

На думку суду, цей висновок Верховного Суду є застосовним до спірних правовідносин, адже сформульований стосовно застосування норм постанови № 168 в частині виплати військовослужбовцям збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди, тобто у подібних у справі, що зараз переглядається в апеляційному порядку, правовідносинах.

Таким чином, враховуючи приведений висновок суду касаційної інстанції, суд відхиляє доводи апелянта щодо неможливості застосування при вирішенні питання права військовослужбовця на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 тис. грн., актів Міністерства оборони України, які не пройшли реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Аргумент апелянта про те, що пункт 17 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, не є застосовним до спірних правовідносин, адже в цьому пункті мова йде про складові грошового забезпечення, визначені цим порядком, тоді як додаткова винагороди не відноситься до таких складових, не змінює висновків суду першої інстанції, адже висновок суду першої інстанції не ґрунтується на застосуванні цього пункту.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не витребувано у відповідача доказів та не досліджено факт відсутності безпосередньої участі позивача у бойових діях, а відповідачем не доведено відсутність безпосередньої участі позивача у бойових діях, суд також відхиляє з тих підстав, судом першої інстанції при відкритті провадження у справі запропоновано відповідачу надати докази на підтвердження своєї позиції, а на виконання таких вимог відповідачем надані наявні у нього докази.

При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доказування, покладений законодавцем на суб`єкта владних повноважень, не є абсолютним, позаяк за приписами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу.

Відтак, позивач на підтвердження своєї позиції щодо безпосередньої участі в бойових діях в спірний період як підстави для набуття права на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 тис. грн. мав надати відповідні докази або просити суд витребувати такі докази, якщо не міг отримати такі докази самостійно.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач брав безпосередню участі у бойових діях у березні 2022 року і за ці дні йому нараховувалась додаткова винагорода, розрахована з розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, що підтверджено довідкою від 01 серпня 2023 року за №0989/10/2598.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 340/7355/23 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року в справі № 340/7355/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 21 лютого 2024 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов