Справа № 380/10273/23
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2024-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2024 рокусправа № 380/10273/23
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом державного підприємства Львіввугілля до Головного управління ДПС у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

Державне підприємство Львіввугілля звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області. Позивач просить суд:

зобов`язати Головне управління ДПС у Львівській області вчинити дії щодо виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна публічне обтяження №3003154 зареєстроване згідно Актом опису №306/13-01-13-05-14 від 19.08.2022.

Позовні вимоги ґрунтуються на твердженнях позивача про: - порушення відповідачем процедури проведення опису майна (без попереднього повідомлення та участі представника позивача); - здійснення опису майна під час дії воєнного стану.

Ухвалою суду від 16.05.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, ГУ ДПС у Львівській області, позову не визнає, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечення ґрунтуються на твердженні про те, що позивач є боржником по сплаті податків та зборів до бюджету, рішення про опис його майна в податкову заставу прийняте ще в 2011 році, проте з того часу податковий борг не погашено. ДП Львіввугілля перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Львівській області як платник податків за неосновним місцем обліку. Позивач не навів обставин, передбачених ст. 93 ПК України як підстава для звільнення його майна з податкової застави, тому його позов є передчасним та безпідставним.

Ухвалою суду від 19.06.2023 закрито провадження в частині позовних вимог.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставин.

Державне підприємство Львіввугілля зареєстровано в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, .

Згідно з довідки про заборгованість №3273/5/13-01-13-01-12 від 22.03.2023 станом на 10.03.2023 за ДП Львіввугілля рахується борг в розмірі 207186784,90 грн.

Судом встановлено, що начальником ДПІ у Сокальському районі 30.05.2011 прийнято рішення №7 про опис майна у податкову заставу ДП Львіввугілля.

На підставі рішення начальника ДПІ у Сокальському районі Львівської області № 7 від 30.05.2011 року податковим керуючим Головного управління ДПС у Львівській області Шукатка А.І. 19.08.2022 здійснено опис майна позивача, який оформлений актом №306/13-01-13-05-14.

Податковим керуючим було описано майно ВП Шахта Лісова ДП Львіввугілля, що знаходиться за адресою : Львівська область, Червоноградський район, с. Сілець, а саме : лебідка ЛВ-25, введено в експлуатацію в вересні 2020 року, інвентарний №192076 по ціні 366 643,00 грн., пускач ПВІТ-125-МВ-3, введено в експлуатацію в жовтні 2020 року інвентарний №192077 по ціні 78 764,00 грн., пускач ПВІТ-125-МВ-3 введено в експлуатацію в жовтні 2020 року інвентарний №192078 по ціні 78 764,00 грн та майно ВП Шахта Степова ДП Львіввугілля, що знаходиться за адресою : Львівська область, Червоноградський район, с. Глухів, а саме: провідник безшовний трубчастий введено в експлуатацію в червні 2020 року інвентарні номери №34816, 34867-34914-49 шт по ціні 1 745925,00 грн, всього на загальну суму 2270096,00 грн.

Згідно акт від 19.08.2022 №2/13-01-13-05-14 посадові особи ДП Львіввугілля відмовились від підписання акту опису майна.

Згідно із витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №30003185 від 01.05.2023 року Головним управлінням ДПС у Львівській області зареєстровано податкову заставу щодо майна ДП Львіввугілля відповідно до акту опису майна від 19.08.2022 №306/13-01-13-05-14, з терміном дії 29.08.2027.

Позивач не погодився з такими діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства

Відповідно до підпунктів 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова застава спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Згідно з пунктом 88.1 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно із пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

З урахуванням положень статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Абзацом 5 пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що у разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Відповідно до пункту 89.8 статті 89 ПК України контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Враховуючи наявність у позивача непогашеного податкового боргу, відповідач на підставі статті 89 Податкового кодексу України прийняв рішення про опис майна в податкову заставу, про що складено акт опису майна №306/13-01-13-05-14 від 19.08.2022.

Відповідно до пункту 93.1 статті 93 Податкового кодексу України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 93.2 статті 93 Податкового кодексу України для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.

Таким чином, вищенаведений перелік підстав припинення податкової застави є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Пунктом 93.3 статті 93 Податкового кодексу України визначено, що порядок застосування податкової застави встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 року № 586, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.07.2017 року за № 859/30727, затверджено Порядок застосування податкової застави податковими органами (далі - Порядок).

Пунктами 8, 12 розділу І Порядку установлено, що день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем податкових органів відповідно до законодавства. Повідомлення про виникнення у платника податків, що має податковий борг, права податкової застави міститься у податковій вимозі, яка надсилається відповідно до вимог статті 59 глави 4 розділу II Кодексу.

Згідно із пунктами 1, 2 розділу ІІ та пункту 1 розділу IV Порядку, опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу, яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна. Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу.

Податковий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі у п`ятиденний строк з дня складення акта опису майна.

Пунктами 1, 2 розділу VI Порядку установлено, що у випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення.Слід зазначити, що виникнення податкового боргу чи податкової застави не пов`язано із фактом формування або направлення (вручення) податкової вимоги. Цей документ лише формалізує стан, який вже існує в силу Закону. Проте, обов`язковість інформування платника податків про такий стан та наслідки непогашення податкового боргу законодавцем закріплена як передумова для виникнення у контролюючого органу права на вжиття заходів з погашення цього боргу. Якщо ж таке право виникло і контролюючий орган розпочав дії з реалізації своєї компетенції по вжиттю заходів з погашення податкового боргу, то воно в подальшому не може бути нівельовано, а правомірність вжитих заходів може бути перевірена в межах адміністративного або судового оскарження.

Поряд з цим, передумовою прийняття рішення про опис майна у податкову заставу є саме наявність податкового боргу.

Відповідно до пункту 93.2 статті 93 Податкового кодексу України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.

Таким чином, вищенаведений перелік підстав припинення податкової застави є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню.

Згідно з довідки про заборгованість №3273/5/13-01-13-01-12 від 22.03.2023 станом на 10.03.2023 за ДП Львіввугілля рахується борг в розмірі 207186784,90 грн.

Відповідно до статті 88 Кодексу з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно із пунктом 89.1статті 89 Кодексу право податкової застави виникає:

-у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

-у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до вимог пункту 89.2. статті 89 Кодексу право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому.

Станом на день подання позовної заяви та розгляду справи судом розмір податкового боргу залишився непогашеним та не списаним. Доказів сплати такого боргу або його списання позивач не надав.

Також позивачем, ні до податкового органу, ні до суду не надано жодних доказів (документів), що засвідчують закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті, які відповідно до пункту 93.2 статті 93 Податкового кодексу України є підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів.

Отже, позивач не довів, а суд не встановив існування обставин, які є підставою для звільнення майна з під податкової застави та виключення її з державних реєстрів, що свідчить про відсутність протиправної бездіяльності зі сторони відповідача.

Щодо посилань позивача в позовній заяві про не повідомлення відповідачем про проведення опису майна, то такі судом не беруться до уваги, оскільки ГУ ДПС у Львівській області 30.05.2011 прийняло рішення №7 про опис майна в податкову заставу та таке було скеровано позивачу. Позивач від підписання акту про опис майна від 19.08.2022 №306/13-01-13-05-14 відмовився, про що свідчить акт про відмову №2/13-01-13-05-14 від 19.08.2022.

Щодо посилань позивача, що акт опису майна складений на платника податків, який не перебуває на обліку в ГУ ДПС у Львівській області, то відповідно до п.87.6 ст. 87 ПК України у разі відсутності у платника податків, що є філією, відокремленим підрозділом юридичної особи, майна, достатнього для погашення його грошового зобов`язання або податкового боргу, джерелом погашення грошового зобов`язання або податкового боргу такого платника податків є майно такої юридичної особи, на яке може бути звернено стягнення згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п. 1, 2 Розділу ІІІ Порядку №585 у разі відсутності у платника податків, що є філією, відокремленим підрозділом юридичної особи, майна, достатнього для погашення його грошового зобов`язання або податкового боргу, джерелом погашення грошового зобов`язання або податкового боргу такого платника податків є майно такої юридичної особи, на яке може бути звернено стягнення згідно з Кодексом.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивач не довів та не підтвердив належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна