Справа № 160/26065/23
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся через систему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність розпорядника публічної інформації - Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ - 04525024, за ненадання достовірної, точної та повної запитуваної публічної інформації, (згідно пункту 7 ч.2 ст.23 Закону України «Про доступ до публічної інформації»), відповідно до поставлених питань, у запиті на інформацію від 13.03.2023 року;
- зобов`язати відповідача по справі, повторно розглянути запит на інформацію від 13.03.2023 року, у відповідності до вимог, передбачених Законом України «Про доступ до публічної інформації», з урахуванням висновків суду по даній справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі статті 19 Закону України Про доступ до публічної інформації позивач звернувся до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області з кількома запитами на інформацію, серед яких був запит від 13.03.2023 року. На вказаний направлений позивачем запит, який був отриманий відповідачем 24.03.2023р., що підтверджується трекінгом відправлення з офіційного сайту АТ Укрпошта, Слобожанською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області було несвоєчасно надано та неповну відповідь, про що свідчить лист відповідача від 03.04.2023р. за вих. №03-09/11/1086, який був направлений на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 05.04.2023р., тобто з пропуском встановленого законом строку, та зі змісту якого слідує, що запитувана інформація наявна у відповідача, тобто останній є її розпорядником, проте, ця інформація позивачеві надана не була. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує право позивача на доступ до публічної інформації, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року прийнято до свого провадження вказану позовну заяву та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою суду встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано відповідачем 28.11.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідач, відзив на позовну заяву або будь-яких пояснень з приводу заявлених позовних вимог не надав.
Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
На підставі ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
Листом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 03.04.2023 року за вих. №03-09/11/1086 позивача повідомлено, що з метою належного виконання його запитів про надання інформації, документів та роз`яснень, враховуючи великий об`єм запитуваної позивачем інформації та значну кількість запитів, що направляється до виконкому щотижня, ОСОБА_1 запрошено до приміщення Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Слобожанське, вул. В. Сухомлинського, 56-б, 2 поверх, кабінет 201, у понеділок 10.04.2023 року з 13.00 до 14.00 для ознайомлення. При цьому у листі зазначено, що позивачеві буде надано можливість зробити фотокопії запитуваних ним документів. Також додатково у листі вказано, що всі рішення ради та виконавчого комітету публікуються на офіційному сайті Слобожанської селищної ради за посиланням slobozhanska-gromada.gov.ua.
Вказаний лист направлено Слобожанською селищною радою Дніпровського району Дніпропетровської області на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 05.04.2023 року та отримано позивачем 10.04.2023 року, що підтверджується поштовою накладною до конверту, в якому направлявся цей лист.
Позивач, вважаючи, що відповідачем через несвоєчасність та неповноту наданої відповіді допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду надісланого запиту на інформацію від 13.03.2023р., звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому частиною 2 статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено у Законі України Про доступ до публічної інформації від 13 січня 2011 року №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Згідно зі ст.3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
За приписами ст.5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ч.2 ст.1 Закону №2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Такі випадки встановлені частиною першою ст.6 Закону №2939-VI, згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом, є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Згідно з ч.2 ст.6 Закону №2939-VI обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Статтею 12 Закону №2939-VI передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
При цьому пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно з п.6 ч.1 ст.14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані, зокрема, надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Частинами 2-5 статті 19 Закону №2939-VI передбачено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
При цьому ч.1 ст.21 Закону №2939-VI передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно.
Разом з цим, за приписами ч.2 ст.21 Закону №2939-VI, у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.
Частиною 3 статті 21 Закону №2939-VI встановлено, що розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.
Відповідно до ч.4 ст.21 Закону №2939-VI при наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.
Згідно з ч.1 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Аналізуючи положення Закону №2939-VI та встановлені у справі обставини, суд, насамперед зауважує, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументував/відобразив на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.
Тобто, розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №9901/925/18.
При цьому також необхідно враховувати, що відповідно до положень частини першої статті 7 Закону №2939-VI не передбачено можливості для суб`єктів владних повноважень відносити інформацію до конфіденційної. Такі суб`єкти можуть обмежувати доступ до інформації лише шляхом віднесення її до службової або таємної відповідно до закону.
Водночас, за приписами ч.2 ст.22 Закону №2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
При цьому ч.3 ст.22 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Законом України від 20.05.2020р. №631-IX Про ратифікацію Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів ратифіковано Конвенцію Ради Європи про доступ до офіційних документів, вчинену 18 червня 2009 року у м. Тромсе, яка набирає чинності в перший день місяця, що настає після завершення тримісячного строку від дати, коли 10 держав - членів Ради Європи висловили свою згоду на обов`язковість для них Конвенції (далі Конвенція).
Конвенція набула чинності для України 01.12.2020 р.
Статтею 5 Опрацювання запитів про доступ до офіційних документів Конвенції встановлено, що запит про доступ до офіційного документу розглядається будь-яким державним органом, в розпорядженні якого знаходиться документ. Якщо державний орган не має у розпорядженні запитуваного офіційного документу або якщо він не уповноважений опрацьовувати цей запит, він повинен, коли це можливо, спрямувати запит чи заявника до компетентного державного органу (частина друга).
Отже, з аналізу викладених норм слідує, що розпорядник інформації, за запитом на інформацію, який відповідає вимогам статті 19 Закону України Про доступ до публічної інформації, зобов`язаний або задовольнити його, надавши запитувачу достовірну, точну та повну інформацію, або відмовити у задоволенні такого запиту за умови існування законних підстав, які перелічені в частині першій статті 22 Закону, або повідомити запитувача, що запит направлений належному розпоряднику.
Як слідує з дослідженого судом запиту ОСОБА_1 від 13.03.2023 року, цей запит був адресований Слобожанській селищній раді Дніпровського району Дніпропетровської області та містив всі необхідні реквізити, передбачені ст.19 Закону №2939-VI.
Зважаючи на те, що запит позивача було отримано відповідачем 24.03.2023р., то, з урахуванням вищенаведених приписів ч.1 ст.20 Закону №2939-VI, відповідач повинен був надати відповідь на цей запит позивача не пізніше п`яти робочих днів з дня його отримання, тобто до 31.03.2023р.
Оскільки відповідь на запит позивача була надана листом відповідача від 03.04.2023 року за вих. №03-09/11/1086, направленим на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 05.04.2023 року, суд погоджується з доводами позивача про порушення відповідачем встановлених ч.1 ст.20 Закону №2939-VI строків розгляду запиту на інформацію.
При цьому суд зауважує, що відповідачем не було надано доказів продовження строку розгляду запиту позивача до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження, як-то передбачено ч.4 ст.20 Закону №2939-VI. Водночас, сам зміст наданої позивачеві відповіді на його запит (лист відповідача від 03.04.2023 року за вих. №03-09/11/1086) свідчить про відсутність такого продовження відповідачем в порядку приписів ч.4 ст.20 Закону №2939-VI строків розгляду запиту позивача.
Також зі змісту листа відповідача від 03.04.2023 року за вих. №03-09/11/1086 слідує, що запитувана позивачем інформація фактично не є інформацією з обмеженим доступом, позаяк відповідач посилався на можливість позивача самостійно ознайомитися з нею, зокрема, на офіційному сайті Слобожанської селищної ради за посиланням slobozhanska-gromada.gov.ua, на якому публікуються всі рішення ради та виконавчого комітету, з огляду на те, що позивачем запитувалася інформація щодо протоколу двадцять 23 сесії (8 скликання) Слобожанської селищної ради.
Так, аналіз наведених вище положень Закону №2939-VI дає підстави для висновку, що інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація. При цьому, запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог п.п.1-3 ч. 2 ст. 6 цього Закону. Ці вимоги є трискладовим тестом, який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. Доступ до інформації може бути обмежено за умови додержання сукупності всіх трьох підстав. Таким чином, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації трискладового тесту.
Верховний Суд у свої постановах неодноразово звертав увагу на те, що положення ч.2 ст.6 Закону № 2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженим лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі трискладового тесту.
Отже, обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.
Поряд з цим, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник інформації у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.
Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з трьох складових трискладового тесту означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
Як зазначено вище, у справі, що розглядається, відповідачем не надано жодних доказів того, що запитувана позивачем інформація є інформацією з обмеженим доступом.
Також суд зауважує, що запитувана позивачем інформація не потребувала від відповідача вжиття заходів для того, щоб створити нову інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, бо поданий позивачем запит стосувався протоколу двадцять 23 сесії (8 скликання) Слобожанської селищної ради, тобто інформації, зафіксованої на відповідних носіях, що перебувають у володінні відповідача, як розпорядника запитуваної інформації.
Водночас, з урахуванням вищенаведених приписів ч.2 ст.22 Закону №2939-VI, якими встановлено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації, посилання відповідача у листі від 03.04.2023 року за вих. №03-09/11/1086 на те, що оскільки позивачем запитується значний обсяг інформації, ОСОБА_1 може ознайомитися з нею або в приміщенні Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, або на офіційному сайті відповідача за посиланням slobozhanska-gromada.gov.ua, вважається неправомірною відмовою в наданні такої інформації.
При цьому суд також зазначає, що значний обсяг запитуваної інформації у розумінні вищенаведених приписів Закону №2939-VI не є підставою для відмови у наданні такої інформації, а може бути лише підставою для продовження строків розгляду запиту на таку публічну інформації до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження (ч.4 ст.20 Закону №2939-VI) та підставою для відшкодування запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк, у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок (якщо цей запит не стосується надання особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес), та якщо розпорядник інформації встановив розмір плати за копіювання або друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України (ч.ч.2-4 ст.21 Закону №2939-VI).
Крім цього, суд зазначає, що пропозиція, викладена розпорядником інформації у відповіді на запит, щодо ознайомлення із запитуваною інформацією не шляхом надсилання її поштою (як того просить запитувач інформації), а шляхом ознайомлення з нею за місцезнаходженням розпорядника інформації, ускладнює доступ запитувача до інформації, а тому є порушенням гарантії максимального спрощення процедури отримання інформації (пункт 3 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI).
Водночас, розпорядник інформації повинен керуватися принципом добросовісності і розсудливості та не застосовувати формалістичний підхід до вирішення питання, а максимально сприяти (на вимогу) запитувачу, наскільки це практично можливо, у доступі до публічної інформації, гарантованої статтею 10-1 Закону №2939-VI.
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідачем у розглядуваному випадку допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання достовірної, точної та повної запитуваної публічної інформації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на його запит на інформацію від 13.03.2023 року.
Відповідно до ст.23 Закону №2939-VI рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації.
У розумінні ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд враховує, що уразі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення або вчинити певні дії.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
У цьому випадку відповідачем при розгляді інформаційного запиту позивача частково вирішено питання щодо можливості надання ОСОБА_1 запитуваної інформації, бо, з посиланням на те, що така інформація має значний обсяг, протиправно висунуто пропозицію ознайомитися з нею або в приміщенні Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, або на офіційному сайті відповідача, замість вирішення питання щодо того, чи має така інформація надаватися виключно безкоштовно, незалежно від її обсягу, чи за її надання запитувачем має справлятися плата за копіювання та друк, якщо задоволення цього запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, а розпорядник інформації встановив розмір такої плати.
Зважаючи на наведене та встановленої судом протиправної бездіяльності розпорядника публічної інформації - Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо ненадання достовірної, точної та повної запитуваної публічної інформації на запит позивача від 13.03.2023 року, суд, з метою ефективного захисту та відновлення порушеного права позивача вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути по суті запит на інформацію ОСОБА_1 від 13.03.2023 року відповідно до вимог Закону України Про доступ до публічної інформації та з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Крім того, суд враховує норми частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, у відповідності до якої подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до частини 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог.
Таким чином, враховуючи те, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, відзив на позовну заяву не подано без поважних причин, суд вважає за необхідне, кваліфікувати такі дії відповідача як визнання позову.
За вказаних обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплаченого ним суму судового збору у розмірі 1073,60грн.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, щодо ненадання достовірної, точної та повної запитуваної публічної інформації ОСОБА_1 , на його запит на інформацію від 13.03.2023 року.
Зобов`язати Слобожанську селищну раду Дніпровського району Дніпропетровської області повторно розглянути по суті запит на інформацію ОСОБА_1 від 13.03.2023 року відповідно до вимог Закону України Про доступ до публічної інформації та з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова