Справа № 120/14435/23
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 р. Справа № 120/14435/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 позивач) до Міністерства оборони України (відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що у період з 26.09.1986 по 01.11.1986 приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження та отримав захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації такої аварії, у зв`язку з чим відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серія 12ААА № 598018 йому з 31.07.2017 встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач зазначає, що 08.11.2018 під час повторного огляду органами МСЕК йому було встановлено другу групу інвалідності внаслідок цієї ж причини, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12ААБ №092066 від 08.11.2018. Вказує, що у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності він звернувся із заявою до Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і їх сімей". Однак, рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.06.2023 №12/в йому було відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з тих підстав, що інвалідність встановлена понад 3-місячний термін після закінчення зборів.

Позивач з таким рішенням відповідача не погоджується, вважає його протиправним та наголошує на тому, що право на одноразову грошову допомогу не може бути прив`язане до періоду закінчення зборів, а має пов?язуватися із фактом та часом встановлення інвалідності військовозобов`язаному, призваному на збори, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов?язків військової служби, незалежно від строку, що минув після закінчення зборів.

Ухвалою від 12.10.2023 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Також цією ухвалою суд в порядку статті 49 КАС України залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

26.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Свої заперечення мотивує тим, що позивача 18.05.1984 звільнено зі строкової військової служби. 31.07.2017 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Надалі 08.11.2018 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок цієї ж причини. Відповідач зазначає, що пунктом 3 Порядку 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності дата зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Таким чином відповідач вважає, що днем виникнення у позивача права на звернення та отримання одноразової допомоги є день встановлення йому ІІ групи інвалідності - 08.11.2018. А відтак, оскільки позивачу встановлено інвалідність понад тримісячний термін, а тому, на переконання відповідача, права на одержання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 частини другої статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей він не має.

06.11.2023 на адресу суду від третьої особи надійшли письмові пояснення щодо позову, у яких Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки посилається на необґрунтованість позовних вимог, вказуючи на відсутність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки позивачу встановлено інвалідність понад тримісячний строк після закінчення зборів. За таких обставин третя особа вважає заявлений позов безпідставним, а тому в його задоволенні просить відмовити.

Інших заяв по суті справи від сторін спору до суду не надходило.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що позивач у період з 26.09.1986 по 01.11.1986 був призваний як військовозобов`язаний на спеціальні збори та брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №598018 за результатами огляду позивача останньому встановлена ІІІ група інвалідності безтерміново з 31.07.2017, причина інвалідності: захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Надалі 08.11.2018 під час повторного огляду позивача органами МСЕК йому була встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААБ №092066 від 08.11.2018.

Наведені обставини та встановлення інвалідності другої групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, стали підставою для звернення позивача 03.01.2023 через Хмільницький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.

В подальшому, відповідна заява з сформованими матеріалами через Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки була передана на розгляд до Міністерства оборони України.

Так, за результатами розгляду поданих документів Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі по тексту - Комісія) прийняла рішення про відмову ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги, яке оформлене у витягу з протоколу Комісії від 30.06.2023 №12/в.

В даному рішенні зазначено, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки брав участь у зборах з ліквідації аварії на ЧАЕС в 1986 та мав статус військовозобов`язаного, а не військовослужбовця. А згідно з підпунктом 6 пункту 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається військовозобов?язаним, призваним на збори, у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов?язаному при виконанні пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів. Відповідач вказав, що оскільки заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін, тому підстав для призначення одноразової грошової допомоги не має.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 листопада 1991 року N 2011-XII (далі - Закон N 2011-XII).

Частиною 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, моментом виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу відповідної групи інвалідності, а саме: Закон №2011-ХІІ, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII, яка діє з 01.01.2017, та Порядок №975.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Таким чином, одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

За змістом пункту 6 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Зазначеною нормою встановлений особливий порядок правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, тобто є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги таким особам, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;

- визначений час настання інвалідності - при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до підпункту 3 пункту 6 вказаного Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.

Верховний Суд у постанові від 26.02.2019 у справі № 806/1989/18 висловив правовий висновок, згідно якого, пункт 6 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ для військовослужбовців строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право цих осіб на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.

У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві не виникає.

Згідно з частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином з огляду на вищевикладене, суд вважає помилковими твердження позивача про те, що право на одноразову грошову допомогу не може пов?язуватися з часом закінчення зборів, а має пов?язуватися із фактом та часом встановлення інвалідності військовозобов`язаному, призваному на збори, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов?язків військової служби, незалежно від строку, що минув після закінчення зборів.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами спору, позивач проходив строкову військову службу та був звільнений у запас у 1984 році.

У 1986 році як військовозобов`язаний позивач був призваний на військові збори і в період з 26.09.1986 по 01.11.1987 приймав участь з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

А тому, оскільки позивач відноситься до категорії військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, що не заперечується останнім, то право на отримання одноразової грошової допомоги такій категорії осіб законодавцем обмежено встановленням інвалідності в період виконання обов`язків військової служби або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів.

Так первинна інвалідність ІІІ групи позивачу була встановлена у 2017 році, причинний зв`язок якої - захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Надалі 08.11.2018 під час повторного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок цієї ж причини.

При цьому, пунктом 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а уразі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Зважаючи на ту обставину, що інвалідність, яка при дотриманні часових проміжків її встановлення дає право на отримання спірної одноразової грошової допомоги, позивачу встановлена понад трьох місячний строк після закінчення військових зборів, тому останній не набув права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону №2011-ХІІ та Порядку №975.

Аналогічна правова позиція висловлена щодо подібних правовідносин у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №825/1545/18, від 12.03.2020 у справі №280/5513/18, від 21.11.2019 у справі №2040/5602/18, від 25.04.2019 у справі №806/2508/18 та від 22.03.2019 у справі №2340/2993/18.

Що ж до посилань позивача на постанову Верховного Суду у справі №372/1258/16 від 06.02.2018, то суд зазначає, що вказане судове рішення стосується інших фактичних обставин справи, та правовідносини такої справи не є подібними (різний предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог).

Також обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що військовослужбовці (крім строкової служби) мають право на отримання одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності, а військовослужбовці строкової служби, військовослужбовці та резервісти мають право на отримання допомоги лише перші три місяці. Позивач вважає, що такий підхід законодавця свідчить про різне ставлення до вказаних категорій осіб та суперечить конституційному принципу рівності, передбаченого ст. 24 Основного Закону України. Водночас суд не погоджується з такими доводами позивача та не вважає, що наведене свідчить про порушення принципу рівності, позаяк правові статуси таких осіб є різними.

За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач у спірних відносинах, приймаючи рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Законом №2011-ХІІ та Порядком №975, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Водночас адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються індивідуально-виражені права позивача.

Разом з тим право на звернення до адміністративного суду не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме собою звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист, адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить, і що це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах. Натомість відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, понесення сторонами судових витрат які б підлягали розподілу при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позову судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 21.02.24.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Міністерство оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, );

Третя особа: Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Д. Галицького, 31, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович