Справа № 160/19584/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/19584/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 року (головуючий суддя Дєєв М.В.)

в адміністративній справі №160/19584/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною, скасування відмови та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 04.08.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною, скасування відмови та зобов`язання вчинити певні дії, просив:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладену в листі № 31097-23783/Т-01/8-0400/23 від 04.07.2023 року, у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за нормами статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІ від 16.12.1993 року, а також здійснення перерахунку у зв`язку з цим;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - дружини ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 30.05.2023 року та здійснити її перерахунок.

В обґрунтування позову вказано, що позивач перебуває на обліку у відповідача з 01.06.2022 року отримує пенсію за втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до положень ст.37 Закону України «Про державну службу», при цьому відповідачем було відмовлено у перерахунку пенсії шляхом переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до положень ст.37 Закону України «Про державну службу», оскільки такий вид пенсії вказаним законом не передбачено. Позивач вважає відмову відповідача викладену в листі №31097-23783/Т-01/8-0400/23 від 04.07.2023 року, у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за нормами статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІ від 16.12.1993 року, а також здійснення перерахунку у зв`язку з цим протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки позивач має право на отримання пенсії по втраті годувальника за нормами статті 37 Закону України «Про державну службу». З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладену в листі № 31097-23783/Т-01/8-0400/23 від 04.07.2023 року, у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за нормами статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІ від 16.12.1993 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - дружини ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 30.05.2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що норми статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІ від 16.12.1993 року розповсюджуються не тільки на осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, а й на позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує, що позивач перебуває на обліку у відповідача з 01.06.2022 року отримує пенсію за втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач звернувся до відповідача із заявою про переведення позивача з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до положень ст.37 Закону України «Про державну службу», при цьому відповідачем було відмовлено у перерахунку пенсії шляхом переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до положень ст.37 Закону України «Про державну службу», оскільки такий вид пенсії вказаним законом не передбачено. Разом з тим, враховуючи, що права позивача в частині перерахунку пенсії на час розгляду цієї справи не порушені, оскільки призначення пенсії відповідно до підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ призначено не було, то суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по сіті спору.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримував пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За заявою від 01.06.2022 року ОСОБА_1 переведено з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлу дружину ОСОБА_2 , призначення якої та розрахунок здійснено на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

30.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій позивач просив здійснити призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до ч. 10. ст. 37 Закону України «Про державну службу», чинного на момент виходу у відставку померлої дружини - ОСОБА_2 , тобто в редакції Закону України «Про державну службу» чинний станом на грудень 2014 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом № 31097-23783/Т-01/8-0400/23 від 04.07.2023 року повідомлено позивача, що з 01.05.2016 набрав чинності Закон України від №889-VIII від 31.12.2015 «Про державну службу» (із змінами), який скасував чинність Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ за винятком статті 37, що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу ХІ Закону №889. Отже, із дня набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889 пенсійне забезпечення суб`єктів права та інших державних службовців унормовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як загальним законом, що регулює відносини між усіма суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Враховуючи наведене, Законом України «Про державну службу» №889 призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника не передбачено.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача викладену в листі №31097-23783/Т-01/8-0400/23 від 04.07.2023 року, у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за нормами статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІ від 16.12.1993 року, а також здійснення перерахунку у зв`язку з цим.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, Закону України «Про державну службу» №3723-ХІ від 16.12.1993 року, Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені статтею 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ч.1, п.1 ч.2, абз.2 п.2 ч.3 ст.36 ЗУ №1058-IV).

Отже, оскільки за змістом пункту 1 частини 2 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважається дружина/чоловік, що досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, то позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Така обставинами не є спірною та визнається учасниками справи.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 % пенсії за віком померлого годувальника.

При цьому, позивач просить призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ, а не згідно статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Отже, спірним у справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ.

Пунктом 10 статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 70 % суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на 2-х і більше членів сім`ї 90 % відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною 10 цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Закон України "Про державну службу" №3723-XII втратив чинність на підставі Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII за винятком статті 37 Закону № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIIІ.

Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIIІ державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закон України "Про державну службу" №3723-XII.

Пункт 13 розділу 11 Закону України "Про державну службу" №889-VIIІ передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закон України "Про державну службу" №3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідачем не заперечується, що дружина позивача на час смерті одержувала пенсію державного службовця відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 3723-XII.

Відповідно до частин 13 та 14 статті 37 Закону № 3723-XII у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Позивач, на момент звернення з заявою до пенсійного органу був членом сім`ї померлого годувальника та відповідав вимогам вищезазначених статтею 37 Закону №3723-XII.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що норми статті 37 Закону №3723-XII розповсюджуються не тільки на осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII, а й на позивача, з огляду на наступне.

Однією зі складових права на справедливий судовий розгляд (стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини) є принцип правової визначеності, за яким права особи мають бути чітко та повною мірою визначені законом, положення якого є зрозумілими та доступними до розуміння будь-якою особою.

Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону N 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника.

За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а та від 31.05.2021 у справі №569/10026/16-а, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню при розгляді цієї справи.

Відтак позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

При цьому, відповідач не довів правомірності своїх дій щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, викладену в листі № 31097-23783/Т-01/8-0400/23 від 04.07.2023 року, у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника за нормами статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІ від 16.12.1993 року;

Для відновлення порушених прав позивача необхідно задовольнити і похідну позовну вимогу про зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - дружини ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 37 Закону України № 3723-ХІІ «Про державну службу» з 30.05.2023 року.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи те, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржувалося, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.

Керуючись ст. 241-245, 250, 311, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.10.2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 07.02.2024 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова