Справа № 120/12593/23
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12593/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало П.І.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

19 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимогах.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

25 грудня 2023 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 12 грудня 2023 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України в період з вересня 2006 року до листопада 2015 року. З листопада 2015 року позивач проходив службу в Національній поліції України та перебував на різних посадах, зокрема з 14.09.2022 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Могилів-Подільського РВП. Спеціальне звання позивача майор поліції.

За час проходження служби в поліції позивач 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Водночас на дату прийняття оскаржуваних наказів чинних дисциплінарних стягнень не мав.

За сумлінне виконання службових обов`язків та завдань, особистий внесок у забезпеченні законності та правопорядку, високу майстерність та професіоналізм, а також за забезпечення публічної безпеки і порядку в зоні проведення операції Об`єднаних сил на сході України позивач неодноразово нагороджувався грамотами та подяками, зокрема за підписами начальника ГУНП у Вінницькій області.

Відповідно до розстановки нарядів на 31.05.2023, затвердженої начальником ВП № 1 Могилів-Подільського РВП підполковником поліції ОСОБА_2 , о 08:00 год цього дня позивач мав заступати на добове чергування у складу наряду групи реагування патрульної поліції.

Під час проведення інструктажу та перевірки готовності особового складу до заступання на службу, який проводився близько 08:30 год 31.05.2023 в актовій залі підрозділу поліції, працівниками УГІ ГУНП капітаном поліції ОСОБА_3 та майором поліції ОСОБА_4 здійснено опитування присутніх поліцейських щодо знання ними нормативної бази та своїх службових обов`язків, а також перевірку водійських посвідчень у тих поліцейських, які є водіями службових транспортних засобів, у тому числі позивача.

Наприкінці інструктажу у капітана поліції ОСОБА_3 виникли підозри щодо перебування майора поліції ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки, на її думку, від ОСОБА_1 було чутно запах алкоголю з ротової порожнини. При цьому, як видно з матеріалів відеофіксації події, позивач з такими звинуваченнями не погодився та зазначив, що алкоголю не вживає. На пропозицію працівників УГІ ГУНП пройти медичний огляд позивач заперечень не висловлював, хоча такою вимогою був невдоволений.

Надалі, як зазначає позивач, через неправомірні, на його думку, наполягання на проходженні огляду на стан сп`яніння, йому стало погано та у нього різко підвищився артеріальний тиск. Відтак позивач спочатку пішов у туалет, а після цього залишив приміщення відділення поліції через службовий вхід та попрямував до лікарні, яка знаходилася недалеко (на камерах відеоспостереження зафіксовано, що позивач виходить з Могилів-Подільського РВП о 08:46 год).

Наказом начальника ГУНП у Вінницькій області від 31.05.2023 № 799 призначено службове розслідування за фактом порушення службової дисципліни інспектором сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Могилів-Подільського РВП майором поліції ОСОБА_5 .

Для проведення службового розслідування вищевказаним наказом утворено відповідну дисциплінарну комісію. Водночас на час проведення службового розслідування майора поліції ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків.

З наказом про призначення службового розслідування позивача ознайомлено під підпис після виходу на службу з лікарняного 12.06.2023.

Проведеним розслідуванням дисциплінарна комісія на підставі зібраних та проаналізованих даних (пояснень, документів, довідок, відеозаписів з камер спостереження та портативних відеореєстраторів тощо) дійшла висновку про встановлення факту прибуття майора ОСОБА_1 для несення служби в стані алкогольного сп`яніння та його відсутність 31.05.2023 в період з 09:00 до 15:00 год на службі без поважних причин (вчинення прогулу).

За результатами службового розслідування дисциплінарною комісію запропоновано застосувати до майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції, визнавши такий захід пропорційним тяжкості скоєного поліцейським проступку.

На підставі висновку службового розслідування, який затверджено 29.06.2023, пунктом 1 наказу ГУНП у Вінницькій області від 05.07.2023 № 954 за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог частини 1, пунктів 1, 2, 6, 8, 14 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" та абзаців 1, 2 пункту 1, абзацу 6 пункту 2 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, а також пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗПП України), а саме відсутності на службі без поважних причин більше трьох годин, вирішено застосувати до майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

У зв`язку з реалізацією вказаного дисциплінарного стягнення, наказом ГУНП у Вінницькій області від 11.07.2023 № 95 о/с майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", з 11.07.2023.

Вважаючи звільнення з роботи незаконним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються Законом України № 580-VIII від 02 липня 2015 року "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02 липня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною першою статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону № 580-VІІІ встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Так, Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), у частині 1 статті якого визначено, що службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, як закріплено у частині другій статті 1 Дисциплінарного статуту, ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених КУпАП. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком, як визначено у статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За змістом статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначається Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом МВС від 07.11.2018 № 893 (далі Порядок № 893).

Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Порядку № 893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до п. 1 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

За приписами п. 4 вказаного Розділу цього Порядку службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з п. 2 розділу VI цього Порядку підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Пунктом 7 Порядку № 893 визначено, що висновок службового розслідування підписують голова, заступник голови та члени дисциплінарної комісії.

У разі якщо за результатами службового розслідування в діях поліцейського встановлено склад дисциплінарного проступку, дисциплінарна комісія разом з висновком службового розслідування подає уповноваженому керівнику проект наказу про накладення на цього поліцейського дисциплінарного стягнення.

Відповідно до п. 1 Розділу VII Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку (частина перша статті 19 Дисциплінарного статуту).

Приписами частин третьої та восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту закріплено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія та керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до статті 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

За правилами частин першої та четвертої статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується. Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Верховний Суд у своїй практиці (постанові від 02.12.2020 у справі № 420/5368/18, від 30.07.2020 у справі № 802/1767/17-а та від 20.10.2020 у справі № 340/1502/19) у справах щодо притягнення працівників органів поліції до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення неодноразово зазначав, що питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

А у постанові від 17.11.2022 у справі № 480/9492/20 Верховний Суд зазначив, що правова оцінка судами правильності й обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Отже, в аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати, перш за все, склад дисциплінарного проступку у його діях.

Аналогічна правова позиція також відображена у постановах Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 та від 21.07.2022 у справі № 160/11795/20.

З матеріалів справи становлено, що підставою для звільнення позивача ОСОБА_1 зі служби в поліції слугував висновок службового розслідування від 29.06.2023, проведеного за фактом порушення позивачем службової дисципліни.

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що позивач порушив вимоги частини 1, пунктів 1, 2, 6, 8, 14 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" та абзаців 1, 2 пункту 1, абзацу 6 пункту 2 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, а також пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗПП України).

На переконання відповідача позивачем допущено дисциплінарний проступок, який фактично виразився, по перше у відсутності на службі 31.05.202023 в період з 09:00 по 15:00 год без поважних причин (прогул) та, по-друге, прибуття на службу в стані алкогольного сп`яніння.

Перевіряючи обґрунтованість кожного із зазначених висновків розслідування, суд виходить з таких міркувань.

Даючи оцінку доводам апелянта щодо наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, а саме відсутності ОСОБА_1 на службі без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Згідно висновків Верховного Суду, наведеними у постанові від 11.03.2020 у справі № 459/2618/17, прогул це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу.

Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення особи з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин її відсутності на роботі.

Відтак у даній справі необхідно з`ясувати чи мала місце відсутність позивача на службі більше трьох годин протягом робочого дня, що, своєю чергою, зумовлює певні правові наслідки, а у разі підтвердження такої відсутності чи така відсутність позивача на службі обумовлюється поважними причинами.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника. Водночас вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, а тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до усталеної судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо з`явленню на роботу перешкодили істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема відсутність за станом здоров`я..

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 він дійсно був відсутній на службі у робочий день 31.05.2023 в період з 09:00 до 15:00 год, як це зазначено у висновку службового розслідування.

Однак позивач наголошує на тому, що вказана обставина була зумовлена поважними причинами, а саме різким погіршенням стану його здоров`я перед заступанням на добове чергування, необхідністю у зв`язку з цим звертатися за медичною допомогою, його перебуванням у медичних закладах та подальшим амбулаторним лікуванням з видачею лікарняного листа на період з 31.05.2023 до 11.06.2023.

З матеріалів справи встановлено, що : 31.05.2023 близько 09:00 год позивач прибув у Ямпільську територіальну лікарню, де в порядку самозвернення пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння та отримав висновок медичного огляду за підписом лікаря-нарколога ОСОБА_6 ;

- о 09:01 год працівниками УГІ ГУНП Окунь та Павлюком оголошено збір по тривозі особового складу ВП № 1 Могилів-Подільського РВП через залишення майором ОСОБА_5 приміщення райвідділу;

- о 09:05 год (вочевидь з лікарні) позивач зателефонував на службу "102" ГУНП та усно поскаржився на керівництво ВП № 1 Могилів-Подільського РВП та працівників УГІ ГУНП, зазначивши при цьому, що він почуває себе погано, має підвищений тиск, про що повідомив керівництво та хотів відпроситися з роботи, на що керівництво не відреагувало та відмовилося замінити його у складі добового наряду, а також пропонує йому пройти медичний огляду на стан сп`яніння;

- о 09:06 год до чергової частини Могилів-Подільського РВП зі служби "102" надійшло повідомлення про скаргу майора поліції ОСОБА_1 ;

- о 09:20 год позивач звернувся за медичною допомогою на центральну оперативну диспетчерську "103" з приводу поганого самопочуття, зокрема повідомив, що йому "віднімає ноги" та "терпнуть руки";

- о 10:32 год позивача бригадою екстреної медичної допомоги доставлено у відділення екстреної (невідкладної) допомоги КНП "Крижопільська окружна лікарня інтенсивного лікування", де йому надано необхідну медичну допомогу (нормалізовано тиск) та направлено до сімейного лікаря;

- близько 11:15 год позивач звернувся на прийом до сімейного лікаря ОСОБА_7 в КНП "Крижопільський МЦ ПМСД" зі скаргами на біль у попереку, головний біль та запаморочення; оглядом позивача встановлено підвищений артеріальний тиск (170/100), який медичними засобами знижено до 140/80; на прохання позивача відкрити лікарняний надано відмову;

- об 11:33 год позивач вийшов від сімейного лікаря та у коридорі на нього чекали працівники УГІ ГУНП ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які під час розмови з позивачем неодноразово пропонували йому пройти в їх присутності медичний огляд на стан сп`яніння, на що позивач пояснив, що він перебуває на обліку як гіпертонік, алкоголю не вживає та погоджується пройти огляд, однак пізніше, оскільки має погане самопочуття та його "накололи" різними медичними препаратами, а тому він не знає чи можна у такому стані проходити огляд. При цьому на відеозаписах з портативного відеореєстратора можна побачити, що відповідне спілкування між позивачем та працівниками УГІ ГУНП відбувається протягом близько 20 хвилин, після чого позивач запитує чи він затриманий та, отримавши негативну відповідь, сідає в автомобіль (як пасажир) та від`їжджає;

- о 15:00 год комісією у складі старшого інспектора кадрового забезпечення Могилів-Подільського РВП капітана поліції Делян-Гітлан І., начальника СРПП ВП № 1 Могилів-Подільського РВП капітана поліції Жуковського О. та старшого інспектора-чергового чергової частини ВП № 1 Могилів-Подільського РВП капітана поліції ОСОБА_10 складено акт про відсутність на службі без поважних причин майора поліції ОСОБА_1 31.05.2023 з 09:00 по 15:00 год;

- о 16:09 год позивач переукладає декларацію із сімейним лікарем ЗПСМ Жабокрицької АЗПСМ ОСОБА_11 , який після огляду позивача встановлює йому діагноз та відкриває лікарняний лист (на період з 31.05.2023 по 11.06.2023).

Під час розгляду справи вищезазначені доводи позивача підтвердилися сукупністю належних й допустимих доказів, а саме:

- фактом звернення позивача ОСОБА_1 о 09:20 год 31.05.2023 на центральну оперативну диспетчерську "103" з повідомленням про погане самопочуття, наданням позивачу невідкладної медичної допомоги бригадою екстреної медичної допомоги, встановленням попереднього діагнозу: "Підвищений артеріальний тиск. Гіпертонічна хвороба II ст. Гіпертензивний криз, неускладнений" з подальшим доставленням позивача до відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП "Крижопільська ОЛІЛ".

Наведене підтверджується: аудіозаписом розмови позивача із диспетчером швидкої медичної допомоги; відповіддю КНП "Крижопільська ОЛІЛ" від 25.07.2023 № 01/1021; карткою виїзду бригади екстреної медичної допомоги № 068613 від 31.05.2023; супровідним листком № 068613 від 31.05.2023 та талоном до цього супровідного листа із записами про час поступлення хворого у лікарню, скаргами хворого та встановленим діагнозом; відомостями із Журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів із записом щодо поступлення хворого ОСОБА_1 до лікарні 31.05.2023 о 10:20 год; відповідями КНП "ВОЦЕМДМК ВОР" від 07.06.2023 № 06/798 та від 18.07.2023 № 06/972, якими підтверджено звернення позивача на лінію "103" з приводу поганого самопочуття, приїзд до позивача бригади швидкої медичної допомоги, встановлення йому попереднього діагнозу та доставлення до відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП "Крижопільська ОЛІЛ"; поясненнями фельдшера з медичних невідкладних станів ОСОБА_12 , водія екстреної допомоги Тульчинської СЕМД ОСОБА_13 та лікаря КНП "Крижопільська ОЛІЛ" ОСОБА_14

- фактом звернення позивача ОСОБА_1 близько 11:15 год 31.05.2023 до сімейного лікаря ОСОБА_15 зі скаргами на стан здоров`я та надання йому цим лікарем медичної допомоги, що підтверджується: відповіддю КНП "Крижопільський МЦ ПМСД" від 24.07.2023 № 1062; поясненнями зазначеного лікаря; відеозаписами портативного реєстратора працівників УГІ ГУНП, на яких зафіксовано перебування позивача в приміщенні Крижопільського МЦ ПМСД; поясненнями старшого інспектора ВСР УГІ ГУН ОСОБА_16 та старшого інспектора з ОДВД УГІ ГУНП ОСОБА_17 , які підтвердили факт перебування позивача на прийомі у сімейного лікаря;

- фактом перебуванням позивача ОСОБА_1 у період з 31.05.2023 по 11.06.2023 на лікарняному з діагнозом "Дифузний шийний остеохондроз з сильним больовим синдромом. ГХ-II ст. Гіпертонічний криз", що визнається відповідачем та підтверджується: відповідями КНП "Крижопільський МЦ ПМСД" від 13.06.2023 № 813 та від 24.07.2023 № 1062; довідками лікаря Жабокрицької ЛА ЗПСМ ОСОБА_11 від 31.05.2023 та від 05.06.2023; відповіддю УФЗБО ГУНП у Вінницькій області від 13.10.2023 № 2407/29/01-2023, згідно з якою ОСОБА_18 дійсно перебував на лікарняному в період з 31.05.2023 по 05.06.2023, з 06.06.2023 по 11.06.2023, з 16.06.2023 по 21.06.2023, з 22.06.2023 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 04.07.2023 та з 05.07.2023 по 10.07.2023;

- відповіддю КНП "Крижопільський МЦ ПМСД" від 13.06.2023 № 813, згідно з якою ОСОБА_1 з 2021 року перебуває на "Д" обліку з приводу діагнозу: "Гіпертонічна хвороба", що опосередковано підтверджує можливість раптового погіршення стану здоров`я позивача.

Колегія суддів наголошує, що з 31.05.2023 ОСОБА_1 знаходився на лікарняному, що само собою спростовує висновок за результатами службового розслідування про відсутність позивача на службі без поважних причин цього дня.

Водночас той факт, що лікарняний був відкритий лікарем після 15:00 год 31.05.2023, вищезазначеної обставини не змінює, адже з правової точки зору та у службових відносинах позивач вважався таким, що 31.05.2023 був відсутній на роботі за станом здоров`я, безвідносно до якогось періоду робочого часу протягом цього дня.

Крім того, суд враховує, що відповідно до практики Верховного Суду (постанови від 27.06.2018 у справі №799/3487/16-ц та від 31.05.2018 у справі №324/1102/16-ц) відвідування лікаря є поважною причиною відсутності на роботі.

Тому, навіть якщо припустити, що позивача звільнено за відсутність на службі 31.05.2023 у період з 09:00 по 15:00 год, то, у будь-якому разі, така відсутність обумовлювалася поважними причинами, які полягали у погіршенні стану здоров`я позивача та необхідністю в отриманні медичної допомоги.

Отже, під час розгляду справи встановлено та підтверджується матеріали справи, що позивач був відсутній на службі 31.05.2023 з поважних причин, що не може розцінюватися як прогул та тягнути за собою дисциплінарну відповідальність.

Відтак висновок службового розслідування щодо порушення позивачем ОСОБА_1 вимог пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України суд вважає безпідставним, необґрунтованим і такими, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелента на інсценування позивачем свого незадовільного стану, оскільки такі твердження ґрунтуються винятково на припущеннях та спростовується дослідженими судом доказами, в тому числі численними медичними документами, згідно з якими у позивача дійсно погіршився стан здоров`я, через що позивачу неодноразово протягом дня 31.5.2023 надавалася медична допомога, а також були встановлені конкретні медичні діагнози.

Крім того, суд відхиляє доводи апелянта про те, що позивач не повідомив керівництво за місцем служби про свій стан здоров`я та неможливість у зв`язку з цим виконувати службові обов`язки.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, о 09:06 год 31.05.2023 до чергової частини Могилів-Подільського РВП надійшла інформації зі служби "102" про те, що майор поліції ОСОБА_1 скаржиться на керівництво ВП № 1 Могилів-Подільського РВП та працівників УГІ ГУНП, які не реагують на його погане самопочуття та відмовляються замінити його у складі добового наряду.

Вказана скарга позивача була зареєстрована в журналі Єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, інші правопорушення та події Могилів-Подільського РВП за № 3526 від 31.05.2023 та у подальшому (02.06.2023) направлена для розгляду по суті в ГУНП у Вінницькій області.

Крім того, судом встановлено, що і керівництву ВП № 1 Могилів-Подільського РВП, і уповноваженим працівникам УГІ ГУНП було достовірно відомо про факт звернення 31.05.2023 майора ОСОБА_1 за медичною допомогою, виклик бригади швидкої медичної допомоги, його доправлення до лікарні, а також подальше звернення до сімейного лікаря за отриманням медичної допомоги.

При цьому суд зауважує, що у розпорядженні дисциплінарної комісії на час проведення службового розслідування та оформлення висновку від 29.06.2023 були усі дані, які свідчили про відсутність позивача на службі 31.05.2023 (з 09:00 до 15 год) з поважних причин (через погіршення стану здоров`я, перебування у лікарні та відвідування сімейного лікаря), а також про те, що з 31.05.2023 по 11.06.2023 позивач перебував на лікарняному, адже позивач надав відповідні підтверджуючі документи після виходу на службу 12.06.2023, що також підтвердила у своїх поясненнях старший інспектор СКЗ ВП № 1 Могилів-Подільського РВП Делян-Гітлан І.А.

Отже, вказані вище обставини свідчать про те, що відповідач був обізнаний про причини відсутності позивач на службі 31.05.2023, мав у своєму розпорядженні усі потрібні відомості та документи для надання правильної і об`єктивної оцінки причин відсутності, проте зробив свої висновки за результатами службового розслідування односторонньо та без врахування істотних обставин та доказів.

Аналізуючи доводи апелянта з приводу перебування позивача на службі в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів зазначає наступне..

Так, на переконання апелянта, склад дисциплінарного проступку в цій частині полягає у тому, що позивач з`явися на ранковий інструктаж 31.05.2023 у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим на підтвердження цих своїх доводів відповідач не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, жодного належного, допустимого та достовірного доказу, на підставі якого вказану обставину можна було б вважати встановленою.

Як встановлено з матеріалів службового розслідування, відповідачем не було здобуто відповідних переконливих даних і в ході проведення службового розслідування.

Фактично свої висновки в цій частині дисциплінарна комісія зробила лише на основі пояснень окремих працівників поліції, які зазначили, що відчули запах алкоголю з ротової порожнини позивача.

При цьому відповідач визнає, що будь-яких інших ознак алкогольного сп`яніння у позивача не було, як-от порушення координації рухів та мови, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, тощо. У цьому можливо пересвідчитись з наданих відповідачем та досліджених у судовому засіданні відеозаписів події, переглядом яких візуально неможливо встановити наявності у позивача ознак такого сп`яніння.

Дослідивши вказані обставини, колегія суддів враховує, що проведеним розслідуванням у вину позивачу поставлено саме перебування на службі у стані алкогольного сп`яніння, а не відмову від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, яка може бути самостійною підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Разом з тим, апелянтом не заперечується та обставиниа, що службовим розслідуванням не встановлено факту відмови позивача від проходження зазначеного медичного огляду і що працівники УГІ ГУНП, які власне ініціювали проходження позивачем цього огляду, не склали акту про відмову майора поліції ОСОБА_1 від добровільного проходження медичного освідування (огляду) у зв`язку з підозрою щодо перебування на службі (роботі) у стані алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння, оскільки не вважали, що поведінка позивача свідчить про його відмову від проходження такого огляду.

Відтак, за наведених обставин та враховуючи відсутність як доказів перебування позивача в стані сп`яніння, так і доказів його відмови від проходження медичного огляду на виявлення такого стану, суд вважає, що висновок службового розслідування із констатацією перебування позивача на службі у стані алкогольного сп`яніння є таким, що зроблений необґрунтовано та безпідставно.

Окрім цього, зазначений висновок спростовується сукупністю наданих позивачем доказів, а саме:

- висновком медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 31.05.2023, який складений лікарем-наркологом КНП "Ямпільська територіальна лікарня" ОСОБА_19 та згідно з яким у ОСОБА_1 не виявлено ознак сп`яніння;

- поясненнями лікаря-нарколога Ліннікова В.П. від 14.06.2023, який підтвердив свій висновок та факт огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння в порядку самозвернення о 09:00 год 31.05.2023;

- результатами аналізів крові та сечі від 31.05.2023, що були здані ОСОБА_1 у зв`язку з його поступленням в КНП "Крижопільська ОЛІЛ";

- іншими медичними документами (амбулаторними картками, довідками лікаря), в яких зафіксовано погіршення стану здоров`я позивача 31.05.2023 та встановлення у зв`язку з цим діагнозів, але не відображено факту перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідач просить суд при вирішенні справи не брати до уваги медичний висновок лікаря-нарколога ОСОБА_19 від 31.05.2023, посилаючись на його недостовірність та ймовірне підроблення.

Разом з тим суд зауважує, що на дату ухвалення рішення у справі суду не надано жодних доказів, які б свідчили про недійсність вказаного висновку чи визнання його таким, що був оформлений з порушенням вимог чинного законодавства, або ж доказів притягнення лікаря до будь-якого виду юридичної відповідальності за видачу такого висновку (дисциплінарної, адміністративної, кримінальної).

Водночас доводи відповідача про фізичну неможливість оформлення цього висновку саме о 09:04 год 31.05.2023 ґрунтуються на припущеннях і, знову-таки, можуть бути предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо вчинення службового злочину, а не предметом доказування в адміністративній справі.

З матеріалів справи вбачається, що за фактом повідомлення ГУНП у Вінницькій області про можливе внесення недостовірних відомостей про проходження майором ОСОБА_1 31.05.2023 медичного огляду на стан сп`яніння до офіційного документу Могилів-Подільською окружною прокуратурою було відкрито кримінальне провадження № 0000072 від 11.07.2023.

Як було зазначено представником відповідача в суді першій інстанції, в ГУНП у Вінницькій області немає інформації про результати розслідування відповідного провадження.

З огляду на викладене та за відсутності інших спростовувальних доказів, відсутні підстави для визнання вказаного медичного висновку як недопустимого доказу і як наслідок не брати його до уваги.

При цьому суд враховує, що факт звернення позивача 31.05.2023 до лікаря-нарколога з метою огляду на стан сп`яніння додатково підтверджується іншими доказами, окрім самого медичного висновку, а саме:

- власноручно написаною заявою ОСОБА_1 від 31.05.2023 з проханням провести його огляд на стан алкогольного сп`яніння, яка зберігається у КНП "Ямпільська територіальна лікарня" та була надана на вимогу дисциплінарної комісії;

- карткою амбулаторного медичного огляду на № 2 від 31.05.2023, оформленою у зв`язку з проходженням позивачем медичного огляду на стан сп`яніння;

- відповіддю КНП "Ямпільська територіальна лікарня" від 14.06.2023 № 01-4-439 про те, що згідно із записами медичної документації (журнал амбулаторного прийому) ОСОБА_1 31.05.2023 звертався до лікаря-нарколога поліклінічного відділення в порядку самозвернення з заявою на предмет обстеження на стан алкогольного сп`яніння;

- Журналом КНП "Ямпільська територіальна лікарня" реєстрації медичних оглядів осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у якому містяться відомості про проходження ОСОБА_1 о 09:05 год 31.05.2023 огляду на стан сп`яніння (діагноз "тверезий").

Крім того, оскільки суду не надано жодних належних й допустимих доказів на підтвердження відсутності у КНП "Ямпільська територіальна лікарня" і зокрема лікаря-нарколога Ліннікова В.П. повноважень щодо проведення медичного огляду позивача на стан сп`яніння (висновку службового розслідування, проведеного вищестоящим закладом охорони здоров`я чи іншим компетентним органом (установою), відповіді-роз`яснення Міністерства охорони здоров`я України, судового рішення про визнання відповідних дій незаконними тощо), суд вважає безпідставним і таким, що виходить за межі наданих повноважень висновок дисциплінарної комісії про те, що у вказаній лікарні питання проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння осіб, які звернулися самостійно, нормативно не врегульовано і що у лікарні не створено правове підґрунтя для діяльності лікарів щодо медичного огляду на стан сп`яніння осіб, які звернулися самостійно.

Відтак, з урахуванням зібраних у справі доказів, суд вважає, що відповідач необґрунтовано відхилив під час проведення службового розслідування наданий позивачем медичний висновок, визнавши його "завідомо неправдивим документом".

Отже, під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, також не довів правомірність висновку службового розслідування в частині перебування позивача на службі у стані алкогольного сп`яніння, що стало однією з фактичних підстав для застосування до нього дисциплінарного стягнення.

Підсумовуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у допущеному прогулі (відсутності більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин та з`явленні на ранковий інструктаж у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд наголошує, що звільнення з органів Національної поліції як вид стягнення є крайнім та найсуворішим заходом дисциплінарного впливу і повинно застосовуватись у виняткових випадках та за вчинення особливих дисциплінарних проступків.

Крім того, суд враховує положення статті 29 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, якою встановлено особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану, зокрема відповідно до частини другої зазначеної статті Статуту дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого звільнення зі служби в поліції.

Наведені законодавчі приписи є особливо актуальними зважаючи на те, що позивач тривалий час (з 2006 року) працює в органах МВС України (поліції), займав у тому числі керівні посади (наприклад, як видно із послужного списку, в період з 23.06.2021 по 19.01.2022 був заступником начальника ВП № 1 Тульчинського РВП), на момент проведення службового розслідування не мав діючих дисциплінарних стягнень, а натомість протягом останніх років неодноразово нагороджувався грамотами та подяками, зокрема за виконання обов`язків та завдань, спрямованих на збереження територіальної цілісності держави, забезпечення публічної безпеки і порядку в зоні проведення операції Об`єднаних сил на сході України.

Таким чином, за встановлених обставин справи та правого регулювання спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що звільнення позивача зі служби в поліції відбулося неправомірно і з порушенням законних прав позивача, що свідчить про протиправність наказу ГУНП у Вінницькій області від 05.07.2023 № 954 (пункт 1) та похідний від нього наказ ГУНП у Вінницькій області від 11.07.2023 № 95 о/с.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде поновлення на раніше займаній посаді начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області.

При цьому суд враховує правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду від 13.08.2020 в справі № 821/3795/15-а.

У пунктах 46-48 зазначеної постанови Верховний Суд дійшов висновку, що за приписами частини першої статті 235 КЗпП України на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі (незалежно від скорочення посади, яку обіймав позивач). Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені у частині першій статті 235, статті 240-1 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Відтак за результатами касаційного розгляду Верховний Суд скасував рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині зобов`язання відповідача вирішити питання про працевлаштування позивача на роботі (таке рішення було обумовлене скороченням посади, з якої позивача незаконно звільнили) та в цій частині прийняв нове рішення, яким поновив позивача на раніше займаній посаді.

Відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність поновлення позивача на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Могилів-Подільського РВП з дня незаконного звільнення, тобто з 11.07.2023.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з абз. 5 п. 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати. Період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до абз. "з" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі Порядок № 100), цей Порядок застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Абзацами 3, 4 пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення.

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у Вінницькій області від 25.08.2023 № 2021/29/01-2023 середньомісячна заробітна плата позивача на дату звільнення зі служби в поліції складала 16 546,62 грн, а середньоденна 542,51 грн.

Таким чином, оскільки на дату постановлення судом рішення період вимушеного прогулу позивача становить 3 місяці та 18 робочих днів (з 11.07.2023 до 06.11.2023 включно), у зв`язку з поновленням позивача на роботі на його користь підлягає стягненню середній заробіток в загальній сумі 59 405,04 грн (16 546,62х3 + 18х542,51).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому при виплаті присудженого позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідач повинен утримати та сплатити з присудженої суми податки та інші загальнообов`язкові платежі, в порядку та розмірах, визначених чинним законодавством.

При цьому, з урахуванням вимог п. 2 ст. 1 ст. 371 КАС України, рішення суду в частині стягнення на користь позивача заробітної плати за один місць в сумі 16 546,62 грн підлягає негайному виконанню.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні правові норми і неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.