Справа № 643/13785/23
Суддя: Осадчий О. В.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/17/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Осадчого О.В.,

за участю секретаря Ткачова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Департаменту патрульної поліції у якому просить визнати дії відповідача щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення протиправними та скасувати постанову інспектора взводу 1 роти 3 БУПП в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції Петія О.В. про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №017278 від 19 грудня 2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1, 4 ст. 126 КУпАП.

Позивач вважає винесену постанову незаконною, оскільки викладені у ній відомості не відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

В обґрунтування позовних зазначив, що 19.12.2023 він рухався на автомобілі компанії ТОВ «Здоров`я» Citroen Jumper, д.н.з. НОМЕР_1 з міста Київ до міста Харків. На стаціонарному блок-пості траси Київ-Харків Довжанський, 395 кілометр, його зупинив інспектор поліції з підстав перевірки документів. На вимогу інспектора він пред`явив технічний паспорт на автомобіль, документи, що посвідчують його особу, а також посвідчення водія. При цьому полісу обов`язкового авто-цивільного страхування у нього не було. Ознайомившись з документами інспектор поліції повідомив про те, що він позбавлений у праві керування транспортними засобами на підставі постанови суду Дзержинського району міста Харкова від 01 листопада 2023 року (справа №638/13460/23, провадження 3/638/5717/23), та у подальшому постановою серії БАД №017278 притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.1, 4 ст.126 КУпАП, піддавши адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн. Вказаною постановою його визнано винним у порушенні вимог пункту 2.1(a) та 2.1(ґ) Правил Дорожнього руху, а саме у тому, що 19.12.2023 о 10:30 на автомобільній дорозі Київ Харків Довжанський, (395 км траси М03), він керував автомобілем будучи позбавленим у праві керування транспортними засобами, а також керував транспортним засобом без наявності полісу обов`язкового страхування цивільної відповідальності.

Вказував, що інспектор поліції не врахував його доводи про те, що адміністративний матеріал за ч.1 ст.130 КУпАП було складено за посвідченням водія, яке він втратив на початку 2017 року. При цьому на момент винесення постанови інспектор поліції не мав жодних доказів, пояснень або матеріалів фото чи відео фіксації, того, що саме його притягнули до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП. Таким чином, на думку позивача, інспектор поліції порушив вимоги ст. 280 КУАП, адже достеменно не встановив чи був він насправді винен у правопорушенні за ст.130 КУпАП. Також інспектор поліції порушив вимоги ст.63 Конституції України та ст.268 КУАП, надавши йому постанову без урахування заперечень, не надав можливості скористатися правовою допомогою. Окрім цього, інспектор поліції не ознайомив його з правами та сфотографував його невідомим і не відображеним жодним чином у постанові технічним засобом.

Ухвалою від 02.01.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено дводенний строк з дня отримання копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 11.01.2024 задоволено клопотання представника відповідача про надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву, строк якого продовжено на 7 днів.

22.01.2024 надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача Дужик В. зазначила, що позивач не пред`явив на вимогу поліцейського чинний поліс обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, таким чином він порушив вимоги ст.15 ЗУ «Про дорожній рух» та п. 2.1. Ґ Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10.10.2001. Також зазначила, що під час підготовки відзиву на позовну заяву були затребувані відеозаписи з боді-камери поліцейського від 14.09.2023 за фактом складання протоколу за ч. 1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , під час перегляду яких встановлено, що особа відносно якої складали адміністративний матеріал за ч.1 ст.130 КУпАП не є позивачем. Тобто, особа, яка представилася та надала посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ним не є. Таким чином представник вказувала на відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.126 КУпАП.

Також додала, що жодних порушень з боку інспектора щодо зупинки транспортного засобу здійснено не було, оскільки його було зупинено на блок-посту (смт. Чутове). На місці розгляду справи позивача було ознайомлено із усіма правами згідно ст. 63 Конституції України, ст.268 КУпАП. Відповідно до ст. 268 КУпАП він мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу в межах скороченого провадження, однак жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Крім того, інспектором враховано усні пояснення водія, що зафіксовано на боді-камеру поліцейського. Після винесення постанови поліцейський ознайомив позивача зі змістом постанови, роз`яснив положення статей 307, 308, 289 КУпАП. Позивач під особистий підпис отримав копію постанови. Таким чином, при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення були дотримані всі вимоги чинного законодавства України, порушень не допущено.

Посилаючись на вказані обставини представник відповідача просила відмовити у задоволені позову у частині скасування постанови серії БАД №017278 від 19 грудня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП.

У судове засідання сторони не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать матеріали справи. У відзиві представник відповідача просила розглянути справу без її участі.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно постанови серії БАД №017278 від 19.12.2023, 19.12.2023 о 10:30 на автомобільній дорозі Київ Харків Довжанський, (395 км траси М03), водій - ОСОБА_1 керував транспортним засобом CITROEN JUMPER, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи при собі полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при цьому 01.11.2023 Дзержинським районним судом міста Харкова був позбавлений права керування транспортними засобами на один рік, чим порушив вимоги п. 2.1 (a) та 2.1 (ґ) ПДР України. Таким чином ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 4 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч. 3 вказаної вище статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктами 2.1 (а) та 2.1 (ґ) ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 2.4.а ПДР України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Відповідальність за порушення п. 2.1 (ґ) ПДР України передбачена ч.1 ст.126 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 425 грн.

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка була викладена у постанові від 25.09.2019 року у справі № 127/19283/17 Верховний Суд наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у своїх рішеннях по справах №537/2324/17 від 10.09.2019, №524/126/17 від 16.08.2019.

Таким чином, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, на вимогу поліцейського був зобов`язаний надати посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс обов`язкового страхування.

Разом з цим, судовим розглядом встановлено, що водій ОСОБА_1 чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса на вимогу поліцейського не надав.

Слід зауважити, що позивач не заперечував факту відсутності у нього на момент зупинки поліцейським договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу Citroen Jumper, д.н.з. НОМЕР_1 .

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Частина 4 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративне стягнення в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Притягаючи ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП інспектор взводу 1 роти 3 БУПП в Полтавській області ДПП старший лейтенант поліції Петія О.В. встановив, що водія ОСОБА_1 постановою суду Дзержинського району міста Харкова від 01 листопада 2023 року позбавлено у праві керування транспортними засобами на один рік.

Разом з цим, у відзиві представник відповідача спростувала факт притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки при перевірці матеріалів за даним фактом було встановлено, що особа відносно якої складали адміністративний матеріал за ч.1 ст.130 КУпАП не є позивачем. Тобто, особа, яка представилася та надала посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ним не є.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження при дослідженні наданих представником відповідача відеозаписів з нагрудних боді-камер поліцейських.

Таким чином представник вказувала на відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.126 КУпАП.

При цьому слід зауважити, що під час складання оскаржуваної постанови ОСОБА_1 пояснив інспектору поліції, що він не знав про те, що його притягнено до адміністративної відповідальності ч.1 ст.130 КУпАП та позбавлено у праві керування транспортними засобами. Також пояснив, що у 2017 році він втратив посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 25.12.2013, після чого отримав нове посвідчення серії НОМЕР_3 .

Разом з цим, інспектор поліції знехтував наданими поясненнями та належним чином їх не перевірив, що стало наслідком безпідставного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП.

Інші доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не знайшов свого підтвердження, то, відповідно, на момент складення оскаржуваної постанови за ч. 4 ст. 126 КУпАП він не був позбавлений права керування транспортними засобами, а відтак і притягнення його до відповідальності за ч.4 чт.126 КУпАП слід вважати безпідставним.

При цьому відповідач довів правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, а позивач не навів переконливих доводів на спростування цих обставин та навпаки підтвердив, що дійсно не мав полісу ОСЦПВ.

Щодо вимоги позивача про визнання дій інспектора поліції протиправними слід зазначити наступне.

Ґрунтуючись на правових висновках Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених в постанові від 07.02.2019 року у справі №640/6550/15-а та у постанові 10.05.2018 року у справі № 760/9462/16-а, суд дійшов висновку, що визнання протиправними дій інспектора щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, що є процесуальною діяльністю суб`єкта владних повноважень, спрямованою на фіксацію адміністративного правопорушення, є предметом оцінки суду при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, що не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

З огляду на наведене, для належного захисту порушеного права позивача достатнім способом буде скасування постанови про адміністративне правопорушення, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 286 КАС України, а не визнання протиправними дій відповідача по складанню оскаржуваної постанови щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача визнання дій інспектора протиправними задоволенню не підлягають.

Таким чином суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 134, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Постанову серії БАД №017278 від 19 грудня 2023 року у частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 20400 грн скасувати, а провадження у справі у цій частині закрити.

Змінити захід стягнення, накладеного на притягнення ОСОБА_1 відповідно до постанови БАД №017278 від 19 грудня 2023 року за ч.1 ст. 126 КУпАП, визначивши його у виді штрафу у розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 (чотириста двадцять п`ять) грн., в іншій частині вказану постанову залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Осадчий