Справа № 560/15618/23
Суддя: Шевчук О.П.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

12 лютого 2024 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Шевчука О.П.

за участю:секретаря судового засідання Святецької М.В. представника відповідача:Ільчика О.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправними наказів, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до військової частини № НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, в якому просить визнати протиправними рішення керівництва ВЧ НОМЕР_2 про позбавлення його премії та додаткових виплат і визнати недійсними наступні накази: №554 від 05.07.2022 р.; №851 від 05.08.2022 р.; №1318 від 05.09.2022 р.; №2205 від 05.11.2022 р.; наказ від 05.11.2022 р. про позбавлення його премії в розмірі 6800,79 грн (у довідці про нараховані доходи номер цього наказу не відобразився); №2674 та №2675 від 05.12.2022 р.; №51 та №52 від 05.01.2023 р.; №547 та №548 від 05.02.2023 р. Зобов`язати відповідачів нарахувати й виплатити йому премії й виплати, встановлені Постановою КМУ №168, за період з липня 2022 р. по січень 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 30.05.2022 по 29.01.2023 позивач проходив службу у ВЧ НОМЕР_2 . За увесь період проходження служби йому не виплачувалася премія та винагорода, встановлена Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року №168 (за винятком червня 2022). Командування частини на його запитання відповідало, що йому не положено ніяких доплат. Вказує, що звертався до командира ВЧ НОМЕР_2 із письмовим запитом щодо роз`яснення причин невиплати йому коштів, на що отримав довідку про доходи від 24.03.2023 №4007/10/483 за період з травня 2022 по січень 2023. В даній довідці у графі "примітка" було зазначено, що кожного місяця позивача позбавляли премії та винагороди, встановленої Кабміном, на підставі наказів про нібито невиконання наказів командира. Позивач зазначає, що вимушений звернутися із позовом до суду, оскільки його права були порушені неодноразово.

Ухвалою суду від 04.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 31.10.2023 вирішено перейти із спрощеного позовного провадження до розгляду справи №560/15618/23 за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання.

Ухвалою суду від 12.02.2024 закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправними наказів, зобов`язання вчинити дії, в частині визнання протиправними та скасуванні наказів командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) : №2206 від 05.11.2022р., №2674 від 05.12.2022р., №52 від 05.01.2023р., №548 від 05.02.2023р., щодо невиплати солдату ОСОБА_1 щомісячних премій, за період з липня 2022 року по січень 2023 року, та зобов`язання їх нарахування та виплати.

Від військової частини № НОМЕР_1 на адресу суду надійшов відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вказує, що твердження позивача в позовній заяві про те, що Постановою КМ України № 168 від 28.02.2022 року не передбачено можливості позбавлення військовослужбовців згаданих виплат є маніпулятивним та не відповідає нормам цього нормативного акту, оскільки обґрунтоване (з огляду на порушення чинного законодавства України, Статутів Збройних Сил України та військової дисципліни) не включення конкретного військовослужбовця до списку військовослужбовців в наказі про нарахування та виплату не означає позбавлення додаткової винагороди, а лише свідчить про відсутність правових підстав для виплати такої винагороди.

Від представника Міністерства оборони України надійшов відзив, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Міноборони не визнає позовні вимоги, вважає їх помилковими і передчасними. У позовній заяві не вказано: в чому полягає порушення прав, свобод та інтересів позивача саме відповідачем-2, не зазначено і не надано доказів, що підтверджують вказані обставини.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник військової частини № НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що позивач з 30.05.2022 по 29.01.2023 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.01.2023 №29 солдата ОСОБА_1 старшого навідника 1 гарматного розрахунку 1 протитанкового артилерійського взводу 2 протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини.

Позивач звернувся до командира ВЧ НОМЕР_2 із письмовим запитом щодо роз`яснення причин невиплати йому коштів, на що отримав довідку про доходи від 24.03.2023 №4007/10/483 за період з травня 2022 року по січень 2023 року.

В травні 2023 року позивач повторно звернувся до відповідача із зверненням в якому просив надати йому копії оскаржуваних наказів, №554 від 22.07.2022, №851 від 05.08.2022, №1318 від 05.09.2022, №2205 від 05.11.2022, наказ від 05.11.2022 про позбавлення премії в розмірі 6800,79 грн, №2674 та 2675 від 05.12.2022, №51 та №52 від 05.01.2023, №547 та №548 від 05.02.2023, №06, №07, №08, №10, №11, №12, №01_2023, однак отримав повідомлення від ВЧ НОМЕР_2 №4858 від 17.06.2023 згідно якого відповідач зазначив, що надати копії наказів перелічених у запиті є неможливим, тому як дані накази є персональними.

Після отримання вказаного повідомлення позивач звернувся із відповідною скаргою до вищого органу командування, а саме до Міністерства оборони України, яку відправив 27.07.2023 електронною поштою на адреси, зазначені на сайті Міноборони, однак не отримав жодної відповіді.

Позивач вважає, що наказами №554 від 05.07.2022; №851 від 05.08.2022; №1318 від 05.09.2022; №2205 від 05.11.2022; наказ від 05.11.2022, №2674 та №2675 від 05.12.2022; №51 та №52 від 05.01.2023; №547 та №548 від 05.02.2023 позивача позбавлено премії та додаткових виплат, а тому позивач звернувся до суду з цим позовом для захисту своїх порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що оскільки ухвалою суду від 12.02.2024 закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправними наказів, зобов`язання вчинити дії, в частині визнання протиправними та скасуванні наказів командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) : №2206 від 05.11.2022р., №2674 від 05.12.2022р., №52 від 05.01.2023р., №548 від 05.02.2023р., щодо невиплати солдату ОСОБА_1 щомісячних премій, за період з липня 2022 року по січень 2023 року, та зобов`язання їх нарахування та виплати, а тому предметом спору в цій справі залишається встановлення правомірності винесення відповідачем наказів №554 від 05.07.2022, №851 від 05.08.2022, №1318 від 05.09.2022, №2205 від 05.11.2022, наказ від 05.11.2022 про позбавлення позивача премії в розмірі 6800,79 грн, №2675 від 05.12.2022, №51 від 05.01.2023, №547 від 05.02.2023.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011).

Відповідно до ст.1 Закону №2011, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 1-1, 1-2 Закону №2011, законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені більш високі норми щодо соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, ніж ті, що містить законодавство України, то застосовуються норми міжнародного договору.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Стаття 2 Закону №2011 визначає, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Відповідно до ст.9 Закону №2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 9-2 Закону №2011, під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

У відповідності до ч.3 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовий обов`язок включає, серед іншого, проходження військової служби.

Згідно ч.3 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

У відповідності до ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 затвердженого Законом України 24.03.1999 року №548-ХІV Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки.

У ст.30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України вказано, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551 -XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Відповідно ст.1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, серед іншого, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022 року, який триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" № 168. Пунктом 1 вказаної Постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, правовою підставою для нарахування та виплати таких винагород є відповідний наказ командира.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за № 745/32197 (дані - Порядок № 260).

Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

25.03.2022 Міністром оборони України було прийнято рішення №248/1298 з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, пунктом 10 якого встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включаються, зокрема, ті військовослужбовці які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження).

Прийняття Міністром оборони України рішення від 25.03.2022 №248/1298 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою № 168.

За змістом відповідного рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 року № 248/1298 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку № 260 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на таку виплату, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання покладених на них обов`язків.

Суд встановив, що наказами військової частини НОМЕР_2 з адміністративно-господарської діяльності № 554 від 05.07.2022 року, № 851 від 05.08.2022 року, № 1318 від 05.09.2022 року, № 2205 від 05.11.2022 року, № 2675 від 05.12.2022 року, № 51 від 05.01.2023 року, № 547 від 05.02.2023 командир військової частини НОМЕР_2 наказав не виплачувати премію та додаткову грошову винагороду солдату ОСОБА_1 , зважаючи на невиконання наказів.

Отже, правовою підставою не включення до списку військовослужбовців, яким проводиться виплата премії та додаткової грошової винагороди послугували відмови позивача виконувати накази командира (начальника), вчинені в умовах воєнного стану.

Суд встановив, що наказами №554 від 05.07.2022, №851 від 05.08.2022, №1318 від 05.09.2022, №2205 від 05.11.2022, №2675 від 05.12.2022, №51 від 05.01.2023, №547 від 05.02.2023 наказано не виплачувати солдату ОСОБА_1 додаткових винагород передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. При цьому підстави для не виплати такої винагороди визначено у додатках №3,№4,№5 до вказаних наказів.

Підставою для видачі наказів №554 від 05.07.2022 та №851 від 05.08.2022, №1318 від 05.09.2022 щодо не виплати додаткової винагороди був наказ командира ВЧ НОМЕР_2 про проведення службового розслідування №387 від 26.01.2023, та внесення в ЄРДР, щодо невиконання наказів, який позивачем не оскаржений, а тому враховуючи положення Порядку № 260 та рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 року № 248/1298, вказані накази були винесені відповідачем правомірно.

Щодо наказів №51 від 05.01.2023 та №547 від 05.02.2023 суд зазначає, що підставою для їх винесення слугував наказ командира військової частини НОМЕР_2 №3013 від 30.12.2022 про призначення службового розслідування за фактом відмови від виконання особовим складом 3 механізованого батальйону, який на момент розгляду справи є чинним та не оскаржений позивачем, а тому вказані накази винесені відповідачем правомірно.

Стосовно оскаржуваних наказів ВЧ НОМЕР_2 №2675 від 05.12.2022 "Про виплату додаткових винагород військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за листопад 2022 року" та № 2205 від 05.11.2022 "Про виплату додаткових винагород військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за жовтень 2022 року" встановлено, що позивачу не виплачували додаткову винагороду на підставі наказів №2121 від 27.10.2022 та №2359 від 26.11.2022 про призначення службового рослідування, та причиною дисциплінарного стягнення слугувало невиконання наказу командира.

Суд звертає увагу відповідача, що оглядом наданих наказів №2121 від 27.10.2022 та №2359 від 26.11.2022, які були підставою для винесення оскаржуваних наказів № 2205 від 05.11.2022 та №2675 від 05.12.2022, щодо невиплати додаткової винагороди встановлено, що прізвище ОСОБА_1 у вказаних вище наказах відсутнє.

Отже, службове розслідування стосовно ОСОБА_1 згідно наказів №2121 від 27.10.2022 та №2359 від 26.11.2022, що були підставою для винесення наказів про невиплату додаткової винагороди, не проводилось, а тому відповідач не мав повноважень, щодо обмеження права позивача на отримання додаткової грошової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що накази командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) : №2205 від 05.11.2022, №2675 від 05.12.2022, в частині невиплати солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 " Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану", зі змінами, за жовтень та листопад 2022 року, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Водночас, суд звертає увагу, що систематичні відмови позивача від виконання наказів командира (начальника), вчинені в умовах воєнного стану, прямо протирічать обов`язкам військовослужбовця, підривають загальну військову дисципліну та негативно впливають на результати служби.

Суд зазначає, що належним способом захисту прав позивача з урахуванням скасованих вище наказів буде зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану", зі змінами, за жовтень та листопад 2022 року.

А тому, з огляду на наведене вище, суд вважає, що позивач довів позовні вимоги в частині визнання протиправними наказів №2205 від 05.11.2022, №2675 від 05.12.2022, щодо невиплати солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 " Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану", зі змінами, за жовтень та листопад 2022 року, а відповідач частково довів, що діяв у межах наданих йому повноважень враховуючи норми чинного законодавства України стосовно винесення наказів №554 від 05.07.2022, №851 від 05.08.2022, №1318 від 05.09.2022, №51 від 05.01.2023, №547 від 05.02.2023, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд враховує положення пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, встановлено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправними наказів, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) : №2205 від 05.11.2022р., №2675 від 05.12.2022р, в частині невиплати солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 " Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану", зі змінами, за жовтень та листопад 2022 року.

Зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити солдату ОСОБА_1 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 " Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану", зі змінами, за жовтень та листопад 2022 року.

В задоволені інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 21 лютого 2024 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідачі:Військова частина № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) Міністерство оборони України (просп. Повітрофлотський, 6,м. Київ,03168 , код ЄДРПОУ - 00034022)

Головуючий суддя О.П. Шевчук