Справа № 481/1628/23
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 481/1628/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 1 грудня 2023 року (суддя Сябренко І.П., смт Казанка, повний текст рішення складений 01.12.2023) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Інспектора РПП СПД №1 відділення поліції №1 Баштанського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області лейтенанта поліції Посуховського Миколая Олеговича про визнання неправомірних дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

6 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ НП в Миколаївській області, інспектора РПП СПД №1 ВП №1 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області лейтенант поліції Посуховського М.О., в якому просив:

- визнати неправомірними дії інспектора РПП СПД №1 Посуховського М.О. щодо винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №123769 від 15 серпня 2023 року;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №123769 від 15 серпня 2023 року, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 121 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн., та закрити справу у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 1 грудня 2023 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначається, що в рішенні суду першої інстанції не наведено будь-яких правових обґрунтування щодо показів свідка ОСОБА_2 . Одночасно апелянт зазначив, що розмова із поліцейським Посуховським М.О. біля автомобіля марки "Жигулі" відбувалася 15 серпня 2023 року без участі будь-яких свідків.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15 серпня 2023 року інспектором РПП СПД №1 ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенантом поліції Посуховським М.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №123769, якою до ОСОБА_1 , на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20400 грн за вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 121 КУпАП (а.с. 79).

Зі згаданої постанови вбачається, що 15.08.2023 о 18:08 год. по вулиці Миру, 191 в смт Казанка Баштанського району Миколаївської області, ОСОБА_1 порушив п.п. 2.1. (а), 2.1. (б), 2.1. (ґ), 31.4.7. (а) ПДР України, а саме керував ТЗ "УАЗ-3803" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав технічні несправності (відсутнє заднє стекло); не мав поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та документів про реєстрацію транспортного засобу; при цьому постановою Казанківського районного суду Миколаївської області від 2 серпня 2021 року позивач вже був позбавлений права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Вважаючи зазначену постанову протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом про її скасування.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції визнав дії відповідача правомірними, позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, а його вину у вчиненні адміністративних правопорушень доведеною.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, пункту 1 частини другої статті 2 та частини першої статті 7 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 9 КУпАП визнано, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно статті 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

За приписами частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що 15.08.2023, перебуваючи на добовому чергуванні, під час дії воєнного стану, разом з інспектором ГРПП лейтенантом поліції Кравчиною О.А. під час патрулювання смт Казанка в Миколаївській області по вулиці Миру в районі будинка № 191 інспектором з РПП СПД № 1 ВП № 1 Баштанського РВП Головного управління Національної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Посуховським М.О. було помічено транспортний засіб УАЗ 3803, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у якого було відсутнє передбачене конструкцією транспортного засобу одне з задніх стекол. Після зупинення ТЗ встановлено, що водієм транспортного засобу УАЗ 3803, реєстраційний номер НОМЕР_3 , був ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не надав для перевірки чинний страховий поліс та відповідно до бази ІПНП був позбавлений права керування транспортними засобами строком на три роки відповідно до постанови Казанківського районного суду Миколаївської області від 02.08.2021. За вчинення порушень пунктів 2.1. (а), 2.1. (б), 2.1. (ґ), 31.4.7. (а) ПДР України відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №123769 від 15.08.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 121 КУпАП.

На підтвердження зазначеного, відповідачем було надано суду фотофіксацією порушення (а.с. 77 зв., 78).

Заперечуючи проти вчинення порушень ПДР, позивач у своєму позові стверджує, що 15.08.2023 приїхав за вказаною в постанові адресу до Казанківського Ощадбанку на автомобілі УАЗ 3803 реєстраційний номер НОМЕР_2 в якості пасажира із громадянином, назве якого тільки в суді, де він мав якусь зустріч. Оскільки довго водія не було, позивач вирішив сісти за кермо автомобіля. В подальшому, до нього в автомобіль на сидіння пасажира сів громадянин ОСОБА_3 , який проходив мимо. Потім позивач намагався завести двигун автомобіля щоб налякати чоловіка, із яким приїхав, але не знав як він заводиться, а також хотів завести автомобіль із буксира. Пізніше до автомобіля підійшли працівники поліції, які здійснювали відео зйомку і пропонували позивачу надати їм для перевірки документи на право керування. При цьому позивач стверджував, що не являється водієм і ніколи не мав прав на керування автомобілем. Від підпису складених документів позивач відмовився.

Допитаний в суді в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що не пам`ятає коли, но це він був з позивачем та керував автомобілем ВАЗ 2101, що належить позивачу. До ОСОБА_4 вони приїхали з метою придбання запчастин на автомобіль УАЗ "буханка", що також належить позивачу та знаходився коло його будинку. Позивач лишився в машині ВАЗ, а свідок пішов в магазин придбати для "буханки" замок. Чому саме він пішов до магазину придбати запчастини на автомобіль, що йому не належить свідок пояснити не зміг. Після того як свідок повернувся до автомобілю, дізнався зі слів позивача, що того було притягнуто до відповідальності, за що свідок не знає, працівників поліції не бачив.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 не був свідком обставин, що стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності спірною постановою, а також, що його свідчення не лише не підтверджують, а і спростовують доводи позовної заяви ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що свідчення ОСОБА_2 не спростовують обставини порушення позивачем пунктів 2.1. (а), 2.1. (б), 2.1. (ґ), 31.4.7. (а) ПДР України.

Слід додати, що всупереч обставин викладених в позовній заяві, позивач в поданій апеляційній скарзі підтверджує свідчення ОСОБА_2 про те, що з 15.08.2023 вони їздили на автомобілі позивача марки ВАЗ купувати автозапчастини для ТЗ УАЗ 3803 реєстраційний номер НОМЕР_2 . Однак не пояснює чому на фотографії, що додається до спірної постанови, позивач зафіксований коло автомобіля УАЗ 3803 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Доводи позовної заяви ОСОБА_1 про те, що він ніколи не отримував посвідченні водія спростовує наявною в матеріалах справи копією постанови Казанківського районного суду Миколаївської області від 2 серпня 2021 року у справі №478/845/21, якою ОСОБА_1 , 01.11.1990 року (позивача у даній справі) було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 130 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 34000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на строк три роки (а.с. 80-82).

Згідно інформації Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Казанківського районного суду Миколаївської області від 2 серпня 2021 року у справі №478/845/21 набрала законної сили 13.08.2021.

Із згаданого судового рішення вбачається, що 11.06.2021 року водій ОСОБА_1 о 20 год. 00 хв. в смт. Казанка по вул. Сергія Алхімова, 32, керував автомобілем марки ВАЗ-21011, державний номер НОМЕР_4 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан вживання алкогольних напоїв на місці зупинки за допомогою алкотестера Drager та у медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306. В судовому засіданні, яке відбулось 19 липня 2021 року ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, просив допитати свідка подій.

Під час розгляду справи №478/845/21 судом також було встановлено, що постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2021 року по справі №214/55/21, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (керування транспортним засобом з явними ознаками сп`яніння) та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімум доходів громадян (а.с. 82 зв., 83). Вказана постанова набрала законної сили 04.03.2021 року.

Відповідно до приписів статті 317-1 КУпАП виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Отже, особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Частиною четвертою статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн.

Крім того, відповідно до пункту 31.1 ПДР, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно до пункт 31.4.7 ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

а) немає передбачених конструкцією транспортного засобу стекол, дзеркал заднього виду; б) не працює звуковий сигнал.

Згідно частини першої статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до частини першої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною другої статті 36 КУпАП встановлено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Враховуючи встановлені обставини справи даної справи, що не спростовується апелянтом, колегія суддів вважає, що порушення позивачем вимог пунктів 2.1. (а), 2.1. (б), 2.1. (ґ), 31.4.7. (а) ПДР України, відповідальності за що передбачена ч. 4 ст. 126, ч. 1 ст. 126, ч.1 ст. 121 КУпАП, є доведеними. Інспектором поліції правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено на нього штраф у розмірі 20400 грн. із врахуванням положень частини другої статті 36 КУпАП.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України 7 листопада 2015 року за №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У такому випадку, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) на місці вчинення правопорушення виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Колегією суддів була досліджена оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №616979 від 03.06.2021 року (а.с.79), та не встановлено її невідповідності вимогам чинного законодавства, що є належною підставою для її скасування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та скасування спірної постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №616979 від 03.06.2021 року

Апеляційна скарга позивача не містить належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог чи давали підстави вважати інакше. Суд першої інстанції правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм юридичну оцінку, відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, окрім іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічне положення закріплене у частині першій статті 9 КАС України.

Незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивачів від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №910/23428/17).

У постанові від 3 грудня 2019 року у справі №904/10956/16 Велика Палата Верховного Суду, окрім іншого, декларуючи обов`язок подання конкретних доказів на підтвердження доводів, вказала, що висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях та поясненнях однієї зі сторін.

При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. За стандартом достатності, якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

На сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом".

У даній справі позивач не довів належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог, водночас встановлені обставини справи не породжують сумнівів у законності та обґрунтованості спірної постанови.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 272, 286, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 1 грудня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов