Справа № 759/22682/23
Суддя: Бабич Н. Д.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/22682/23

пр. № 2-а/759/28/24

15 лютого 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Бабич Н.Д., при секретарі судового засідання- Стеблецького В.В. за участі представника позивача - Бабенко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

17.11.2023 р. до суду надійшов зазначений позов. Позивач звертаючись до суду просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 951 від 17.10.2023 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, мотивуючи тим, що матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 21.11.2023 р. вказаний позов було залишено без руху (а.с.44).

24.11.2023 р. від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків (а.с. 46-48) та нова редакція позовної заяви (а.с. 49-56), з тими ж позовними вимогами та з тих же підстав.

Ухвалою суду від 27.11.2023 р. у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.58).

11.12.2023 р. до суду від представника позивача до суду надійшли заперечення, щодо спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін (а.с. 62-64).

Ухвалою суду від 12.12.2023 р. здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) справи, - до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання (а.с. 66).

19.12.2023 р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній проти вимог заперечував з підстав необгрунтованості, зазначаючи при цьому, що поняття заброньований та буде заброньований є різними, а тому скасування оскаржувальної постанови створить передумови для ухилення військового обов`язку позивача (а.с.70-75).

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд про його задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно (23.01.2024 та 15.02.2024), про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду ен повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ч. 1ст. 9 КАС Українирозгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно дост. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 21 вересня 2023 року начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 був направлений лист директора департаменту безпеки ПАТ «Укрнафта» про заміну військово-облікових документів. У листі директор Департаменту безпеки ПАТ «Укрнафта» просив вказівки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо заміни довідки 000346, виданої Чорноморсько-Роздольненським ОРВК 19.03.2007 року на ім`я ОСОБА_1 , на Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, за формою встановленою наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 року №610 ( а.с. 23-24).

ОСОБА_1 отримав направлення на проходження військово-лікарської комісії . 22.08..2023 р. ОСОБА_1 пройшов військово-лікарську комісію (а.с. 87).

05.10.2023 р, ОСОБА_1 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про видачу військово-облікового документу як внутрішньо-переміщена особа (а.с. 88).

05.10.2023 р. з ОСОБА_1 було проведено співбесіду (а.с. 86).

Як вбачається з акту про відмову від підпису про отримання повістки від 05.10.2023 р., ОСОБА_1 , відмовився її отримувати (а.с. 80).

Згідно рапорту наданого представником відповідача ОСОБА_1 був оповіщений 05.10.2023 р. і викликаний для призову на військову службу за мобілізацією до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 06.10.2023 р, але за викликом не з`явився (а.с. 81).

Згідно протоколу від 05.10.2023 р., ОСОБА_1 , відмовився від отримання повістки з викликом його до ТЦ на 06.10.2023 р., чим порушив обов`язок громадянина - з`являтись за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, встановлений аб. 1 ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", здійснивши правопорушення під час дії правового режиму особливого періоду (а.с. 76-77).

Як вбачається з розписки на 06.10.2023 р., до ІНФОРМАЦІЯ_1 викликався ОСОБА_1 , що є іншою особою, а не позивач (а.с. 78).

Таким чином встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 не викликався до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 № 951 від 17.10.2023 р. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210-1 КУпАП та піддіно адміністративному стягненн. Відповідно до вказаної постанови, встановлено встановлено, що 05.10.2023 р., ОСОБА_1 , відмовився від отримання повістки з викликом його до ТЦК та СП, на 06.10.2023 р., чим порушив обов`язок громадянина - з`являтись за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, встановлений аб. 1 ч. 1 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", здійснивши правопорушення під час дії правового режиму особливого періоду.(а.с. 16).

Як заначав позивач, він через застосунок «Дія» дізнався про накладення арешту на його рахунки, після чого ознайомився у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ з матеріалами виконавчого провадження. Таким чином, 06 листопада 2023 року позивач дізнався про постанову №951 від 17.10.2023 року за справою про адміністративне правопорушення, видану Святошинським районним у м. Києві ТЦК та СП і, відповідно, дізнався про наявність справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Заперечуючи проти вказаної оставини представник відповідача надав суду, повідомлення про розгляд справи, яке начебто направлялось ОСОБА_1 , проте, суд не може вважати вказане повідомлення таким, що направлялось ОСОБА_1 , оскільки не можливо встановити, що саме відправлялось йому, оскільки поштове відправлення було здійснено без опису вкладення (а.с. 83)

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За визначенням у Законі України«Про оборону України`особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюдненоУказ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014«Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

Відповідно дост. 235 КУпАПтериторіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно положень аб. 1 ч. 1 ч. ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Правила військового обліку визначені у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, (далі - Правила) на виконання вимог ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Наведені вище обставини є підставою для визнання протиправною оскаржуваної постанови про накладення адміністративного та її скасування, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ст. 286 КАС України.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено вичерпний перелік рішень які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З боку відповідача суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на доведеність виявленого порушення з боку ОСОБА_1 , оскільки як вбачається з розписки (а.с. 78), на 06.10.2023 р до ІНФОРМАЦІЯ_1, викликався ОСОБА_1 , що не може свідчити про виклик, одніє і тіє особи.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, як визначено у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 в справі №463/1352/16, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим.

За нормами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача про порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд вважає, що ним не доведено факт скоєнння правопорушення позивачем, а тому не спростовують пояснення позивача.

Згідно п.3 ч.3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги відсутність достатніх доказів на винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 210-1 КУпАП, суд дійшов висновку про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання судових витрат позивач залишив за собою.

Керуючись ст.ст. 6, 72, 77, 211, 241-246, 250 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- задовольнити. Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 951 від 17.10.2023 року винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.210-1 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.210-1 КУпАП, закрити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 лютого 2024 року.

Суддя Н.Д. Бабич