Справа № 380/21635/23
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 рокумісто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Наум`як Х.О.,

представника позивача Лісунової А.А.,

представника відповідача Палій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ядзакі Україна до Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Ядзакі Україна , місцезнаходження: 89424, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Минай, вул. Туряниці, буд. 7 (далі позивач; ТзОВ Ядзакі Україна) до Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків , місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35 (далі відповідач), в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 602/33-00-07-01, № 601/33-00-07-02 від 09.08.2023.

Ухвалою від 19.09.2023 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 13.10.2023 суд забезпечив участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю Ядзакі Україна у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою сервісу відеозв`язку Easycon.

Ухвалою від 27.11.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТзОВ Ядзакі Україна та ТзОВ УНГВАЙЕР, використавши модель аутстафінгу, правомірно уклали договір, предметом якого є саме послуга з надання персоналу - направлення у розпорядження отримувача послуг фізичних осіб для виконання визначених договором функцій. Цей договір прямо передбачає ділову мету для обох підприємств. Надання ТзОВ Ядзакі Україна залученому від ТзОВ УНГВАЙЕР персоналу доступу до приміщення та виробничого обладнання для використання під час виготовлення продукції пов`язано винятково з даною послугою, а тому є невід`ємною та необхідною частиною процесу надання послуги, і не передбачає надання ТОВ УНГВАЙЕР (як окремій юридичній особі) або направленим працівникам (як окремим фізичним особам) майнових прав на таке обладнання та приміщення ТзОВ Ядзакі Україна чи можливості використовувати їх на правах орендаря (або позичальника).

Фактичними обставинами підтверджується здійснення ТзОВ Ядзакі Україна з ТзОВ УНГВАЙЕР виключно господарських операцій щодо отримання послуг з надання персоналу. Натомість відсутні будь-які фактичні обставини, договірні умови, первинні документи, які б вказували на нібито надання ТзОВ Ядзакі Україна у безоплатне користування майна. ТзОВ Ядзакі Україна за операціями з надання персоналу за Договором нараховано податкові зобов`язання з ПДВ у розмірах та у порядку, передбаченому законодавством. Тому нарахування ПДВ за нібито надання в безоплатне користування майно, як того вимагає відповідач, фактично є повторним нарахуванням ПДВ в рамках однієї операції з надання персоналу, а отже, є протиправним.

Отже, висновки відповідача про надання ТзОВ Ядзакі Україна в безоплатне користування обладнання та приміщень не відповідають дійсності, суперечать фактичним обставинам справи та є результатом неналежного дослідження усіх обставин правовідносин.

03.10.2023 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА отримує послуги з виготовлення продукції, за допомогою персоналу ТзОВ УНГВАЙЕР (тобто осіб, задіяних у наданні Послуг по Договору, які перебувають у трудових та/або цивільно-правових відносинах із ТзОВ УНГВАЙЕР) на виробничих потужностях, які належать ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА. Враховуючи це, ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА надає в безоплатне користування майно, а саме виробничі площі та обладнання на якому здійснюється виготовлення продукції, працівниками ТзОВ УНГВАЙЕР. Перевіркою встановлено, що на безоплатно надане майно ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість та не включено до складу податкових зобов`язань за квітень 2023 року.

05.10.2023 представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила ті ж аргументи, що й у позовній заяві.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Просила суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Посадові особи відповідача провели документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої склали акт від 19.07.2023 №485/33-00-07-02/32269989 (далі Акт від 19.07.2023), в якому зафіксовано порушення ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА:

- пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, оскільки ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 241734,56 грн;

- пунктів 201.1, 201.4, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, підприємством не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку податкову накладну на загальну суму 1450407,34 грн в тому числі ПДВ 241734,56 грн;

- пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, підприємством порушено граничні терміни реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом за податковий період: квітень 2023 року на загальну суму обсягу постачання (без податку на додану вартість) в розмірі 7807859,05 грн;

- пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, абзацу другого пункту 12 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307.

На підставі Акта від 19.07.2023 відповідач прийняв:

1) податкове повідомлення-рішення від 09.08.2023 № 602/33-00-07-01 за порушення пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 241734,56 грн;

2) податкове повідомлення-рішення від 09.08.2023 № 601/33-00-07-02 за порушення пунктів 201.1, 201.4, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 120867,28 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У пункті 185. 1 статті 185 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 вказаного Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 зазначеного Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

За змістом пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, незалежно від дати накладення електронного підпису.

Відповідно до абзацу першого пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Висновок відповідача про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК України, внаслідок чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 241734,56 грн, сформовано на підставі того, що ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА надає в безоплатне користування майно, а саме виробничі площі та обладнання, на якому здійснюється виготовлення продукції, працівниками ТзОВ УНГВАЙЕР.

Перевіряючи такий висновок податкового органу на відповідність фактичним обставинами справи та релевантному правовому застосуванню, суд враховує таке.

ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА (Замовник) та ТзОВ УНГВАЙЕР (Виконавець) уклали договір про надання послуг від 04.02.2022 (далі Договір), відповідно до пункту 1.1 якого Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги, передбачені пунктом 1.2 цього Договору, а Замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх вартість.

Згідно з пунктом 1.2. Договору під послугами у цьому Договорі Сторони розуміють послуги з надання персоналу Виконавця для виготовлення продукції на території, з матеріалу та на обладнанні Замовника, яка використовується у галузі автомобілебудування.

Відповідно до пункту 1.3. Договору надання Послуг здійснюватиметься за допомогою персоналу Виконавця (тобто осіб, задіяних у наданні Послуг по Договору, які перебувають у трудових та/або цивільно-правових відносинах із Виконавцем) відповідно до вимог Замовника до кваліфікаційних якостей персоналу, викладених у додатку № 1 Договору.

Аналізуючи описані умови Договору, відповідач сформував висновок про те, що ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА отримує послуги з виготовлення продукції, за допомогою персоналу ТзОВ УНГВАЙЕР (тобто осіб, задіяних у наданні Послуг по Договору, які перебувають у трудових та/або цивільно-правових відносинах із ТзОВ УНГВАЙЕР) на виробничих потужностях, які належать ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА.

Оцінюючи такий висновок відповідача, суд виходить з такого.

За змістом підпункту 14.1.184 пункту 14.1 статті 14 ПК України послуга з надання персоналу - господарська або цивільно-правова угода, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

Приписами статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 вказаного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього Кодексу.

Суд наголошує на тому, що у пункті 1.2 Договору чітко прописано, що під послугами слід розуміти послуги з надання персоналу для виготовлення продукції. Тобто визначальним є саме послуга з надання персоналу, а не послуга з виготовлення продукції, як виснував відповідач.

Слушними є пояснення позивача про те, що за своєю суттю правовідносини щодо надання персоналу, які склалися між Сторонами, є правовідносинами аутстафінгу: ТзОВ УНГВАЙЕР (Виконавець за Договором) надає свій персонал ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА (Замовнику за Договором) для виконання визначених Договором функцій.

Таким чином, ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА отримувало від ТзОВ УНГВАЙЕР послуги з надання персоналу, що не є тотожним послугам з виготовлення продукції, тому висновок відповідача про отримання ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА від ТзОВ УНГВАЙЕР послуг з виготовлення продукції є безпідставним та зумовлений помилковим трактуванням договірних умов.

Суд також критично оцінює похідний висновок податкового органу щодо надання позивачем в безоплатне користування майна, а саме виробничих площ та обладнання на якому здійснюється виготовлення продукції працівниками ТзОВ УНГВАЙЕР, оскільки Договором не передбачено надання ТзОВ УНГВАЙЕР права використання обладнання ТзОВ УНГВАЙЕР, його виробничих приміщень чи будь-якого іншого майна.

Так, пунктом 1.2 Договору передбачено, що Товариство отримує послуги з надання персоналу Виконавця для виготовлення продукції на території, з матеріалу та на обладнанні Замовника. Продукція, виготовлена за результатами надання Послуг, є власністю Замовника, який може розпоряджатися нею на власний розсуд.

Пунктом 2.6 Договору встановлено, що персонал Виконавця буде використовувати виключно спорядження Виконавця, крім випадків, передбачених договором, а спорядження, обладнання чи інше майно, що належить Замовнику, не може бути використано персоналом Виконавця поза межами місця надання Послуг, не може бути винесено за межі місця надання Послуг.

Тобто умови Договору визначають, що спорядження Замовника має право використовувати персонал Виконавця виключно для виготовлення продукції для Замовника у місці надання Послуг.

Таким чином, суд погоджується із аргументами позивача про те, що надання позивачем залученому від ТзОВ УНГВАЙЕР персоналу доступу до приміщення та виробничого обладнання для використання під час виготовлення продукції пов`язано винятково з даною послугою, а тому є невід`ємною та необхідною частиною процесу надання послуги, і не передбачає надання ТзОВ УНГВАЙЕР (як окремій юридичній особі) або направленим працівникам (як окремим фізичним особам) майнових прав на таке обладнання та приміщення ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА чи можливості використовувати їх на правах орендаря (або позичальника).

Окрім цього, суд зазначає, що згідно з підпунктом б пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 186.3 статті 186 ПК України місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання.

До таких послуг належать, зокрема, надання персоналу, у тому числі якщо персонал працює за місцем здійснення діяльності покупця (підпункт г пункту 186.3 статті 186 ПК України).

Тобто ПК України (як і ЦК України) прямо передбачає можливість наданого персоналу працювати за місцем здійснення діяльності покупця послуг (у спірному випадку ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА).

Таким чином, факт надання персоналу ТзОВ УНГВАЙЕР доступу до обладнання Товариства обмежений змістом укладеного Товариством Договору, безпосередньо пов`язаний з ним, адже є умовою виконання його положень, а необхідне забезпечення Товариством персоналу ТзОВ УНГВАЙЕР відповідним майном, яке використовуються виключно при наданні ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА послуг, не є окремою операцією з надання послуг, а є забезпеченням персоналу Виконавця засобами для цілей виконання функцій, передбачених у Договорі.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що фактичними обставинами підтверджується здійснення ТзОВ ЯДЗАКІ УКРАЇНА з ТзОВ УНГВАЙЕР виключно господарських операцій щодо отримання послуг з надання персоналу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон України №996-XIV) визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Закону України №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

За змістом пункту 14.1.185 статті 14 ПК України, постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Відповідно до пункту 14.1.13 статті 14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги:

а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів;

б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості;

в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею;

Відповідно до підпункту б пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається, зокрема, для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Таким чином, для виникнення у платника об`єкту оподаткування ПДВ повинен мати місце факт надання послуг, який має виражатись в певних діях виконавця таких послуг та засвідчуватися належним чином оформленими первинними документами.

З огляду на відсутність доказів надання позивачем у безоплатне користування ТзОВ УНГВАЙЕР майна, суд вважає протиправним висновок відповідача про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 ПК України, внаслідок чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму 241734,56 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про невідповідність податкового повідомлення-рішення від 09.08.2023 № 602/33-00-07-01 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.4, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг протягом періоду, за який складається така податкова накладна, постачання яких має безперервний або ритмічний характер:

- покупцям - платникам податку - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведені податкові накладні на кожного платника податку, з яким постачання мають такий характер протягом періоду, за який складається така податкова накладна, з урахуванням усього обсягу постачання товарів/послуг відповідному платнику протягом такого місяця;

- покупцям - особам, не зареєстрованим платниками податку, - можуть складати не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням всього обсягу постачання товарів/послуг таким покупцям, з якими постачання мають такий характер, протягом такого місяця.

У разі якщо станом на дату складення зазначених податкових накладних сума коштів, що надійшла на рахунок у банку/небанківському надавачу платіжних послуг продавця як оплата (передоплата) за товари/послуги, перевищує вартість поставлених товарів/послуг протягом місяця, таке перевищення вважається попередньою оплатою (авансом), на суму якої складається податкова накладна у загальному порядку не пізніше останнього дня такого місяця.

Для цілей цього пункту ритмічним характером постачання вважається постачання товарів/послуг одному покупцю два та більше разів на місяць.

Податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі:

- здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу/реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, або через банк, небанківського надавача платіжних послуг чи платіжний пристрій (безпосередньо на рахунок постачальника);

- виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

- надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Враховуючи безпідставність висновків відповідача про безоплатне надання позивачем послуг по передачі в користування майна на загальну суму 1450407,34 грн, суд вважає протиправними і висновки відповідача щодо невиконання позивачем обов`язку скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом граничного строку податкові накладні на загальну суму 1450407,34 грн, тобто порушення вимог пунктів 201.1, 201.4, 201.7, 201.10 статті 201 ПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку про невідповідність податкового повідомлення-рішення від 09.08.2023 № 601/33-00-07-02 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 5439,03 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини третьої статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд при вирішенні вказаного питання враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.11.2019 у справі №810/1502/18.

Суд також зазначає, що в пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що між позивачем (Компанія) та адвокатським об`єднанням КПМГ Право Україна (КПМГ) укладено рамковий договір про надання послуг від 27.04.2020 №15-АА/2020, згідно з умовами якого КПМГ зобов`язується надати Компанії послуги з податкових та юридичних питань.

За умовами пункту 1.1 Завдання №6 до Рамкового договору про надання послуг від 27.04.2020 №15-АА/2020 Адвокатське об`єднання надає позивачу юридичні послуги щодо повного супроводу податкового спору.

Відповідно до пункту 3.1 Завдання №6 до Рамкового договору про надання послуг від 27.04.2020 №15-АА/2020 вартість Послуг КПМГ відповідно до пункту 1.1 такого Завдання буде розраховуватися відповідно до усередненої (пільгової) погодинної ставки у розмірі 4768,00 грн (чотири тисячі сімсот шістдесят вісім гривень), що є еквівалентом 120,00 Євро (сто двадцять), без урахування накладних витрат, та без урахування податку на додану вартість, який буде сплачуватися додатково відповідно до вимог чинного законодавства України, та будь-яких інших податків, потреба у сплаті яких може виникнути у подальшому.

Згідно зі звітом про надані юридичні послуги щодо повного супроводу справи №380/21635/23 у суді першої інстанції (копія додається у додатку №4 до цієї Заяви), Адвокатське об`єднання фактично витратило 11 годин часу спеціалістів Адвокатського об`єднання (адвокатів Лісунової А.А., Хиляк І.М.) на надання професійної правової допомоги позивачу.

Відповідно до Звіту адвокати Адвокатського об`єднання надали позивачу наступні юридичні послуги щодо супроводу судового спору у суді першої інстанції:

- ознайомлення із документами у справі, аналіз законодавства, судової практики зі спірного питання; підготовка позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 602/33-00-07-01, № 601/33-00-07-02 від 09.08.2023. Узгодження тексту позовної заяви із представниками Клієнта. Подання позовної заяви до суду 4 год.;

- підготовка відповіді на відзив 1 год.;

- підготовка додаткових пояснень 1,5 год.;

- підготовка до засідань та участь у судових засіданнях 16.10.2023, 30.10.2023, 13.11.2023, 27.11.2023, 20.12.2023 4 год.;

- підготовка та подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 0,5 год.

Вартість послуг Адвокатського об`єднання склала: 11 годин * 120 Євро/год = 1320 Євро, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на дату виставлення рахунку склало 53476,10 грн без ПДВ.

Акт передачі-приймання послуг від 18.12.2023 підтверджує, що Адвокатське об`єднання надало, а позивач прийняв юридичні послуги щодо повного супроводу судової справи №380/21635/23 у суді першої інстанції на виконання пункту 1.1. Завдання №6 до Рамкового договору про надання послуг від 27.04.2020 №15-АА/2020 та сплатив суму у розмірі 64171,32 грн за надання таких послуг.

Відповідно до погоджених договірних умов співпраці, Адвокатське об`єднання виставило рахунок № від 18.12.2023 на суму 64171,32 грн, включаючи ПДВ 10695,22 грн на оплату наданих послуг щодо супроводу справи №380/21635/23 в суді першої інстанції.

Згідно з платіжною інструкцією №231219006 від 19.12.2023 позивач відповідно до рахунку № сплатив на банківський рахунок Адвокатського об`єднання суму у розмірі 64171,32 грн за юридичні послуги, надані згідно із Завданням №6 до Рамкового договору про надання послуг від 27.04.2020 №15-АА/2020.

У частині шостій статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити, що витрати пов`язані з ознайомленням з документами у справі, аналізом законодавства, судової практики включаються до витрат пов`язаних зі складанням позовної заяви.

Враховуючи складність справи, обсяг доказового матеріалу, суд вважає, що витрати на підготовку позову у часовому еквіваленті 4 год. та у грошовому еквіваленті 480,00 Євро, з огляду на розмір позовної заяви та її зміст, не відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). З цих же мотивів, суд вважає такими, що не відповідають критерію реальності адвокатських витрат витрати на: підготовку та подання відповіді на відзив 1 год. (120,00 Євро), підготовку та подання додаткових пояснень 1,5 год. (180,00 Євро), підготовку та подання заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 0,5 год. (60,00 Євро).

Суд також вважає, що витрати адвоката на участь у 4 судових засіданнях у загальному розмірі 480,00 Євро грн, враховуючи незмінність позиції сторони позивача та сторони відповідача щодо спірних правовідносин, не відповідають критерію розумності їхнього розміру.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 64171,32 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 6400,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6400,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків від 09.08.2023 № 602/33-00-07-01, № 601/33-00-07-02.

Стягнути із Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ядзакі Україна (, місцезнаходження: 89424, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Минай, вул. Туряниці, буд. 7) судовий збір у розмірі 5439 (п`ять тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн 03 коп.

Стягнути із Західного міжрегіонального управління Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ядзакі Україна (, місцезнаходження: 89424, Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Минай, вул. Туряниці, буд. 7) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6400 (шість тисяч чотириста) грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 19 лютого 2024 року.

Суддя Мричко Н.І.