Справа № 160/28128/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
30.10.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком періоди його роботи в колгосп ім. Карла Маркса, КСП ім. Карла Маркса, СТОВ «Жовтоолександрівське» П`ятихатського району Дніпропетровської області з 23.04.1988 року по 12.03.2001 року та з 06.09.2001 року по 04.11.2002 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторне розглянути його заяву про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду щодо зарахування до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком періоди роботи в колгоспі ім. Карла Маркса, КСП ім. Карла Маркса, СТОВ «Жовтоолександрівське» П`ятихатського району Дніпропетровської області з 23.04.1988 року по 12.03.2001 року та з 06.09.2001 року по 04.11.2002 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення Відповідача 1 у відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком являється протиправним та підлягає скасуванню, відповідно до копії його трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 , виданої колгоспом ім. Карла Маркса П`ятихатського району Дніпропетровської області, прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, зазначені у ній, співпадають з даними паспорту позивача громадянина України, а саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вказаній трудовій книжці колгоспника зазначені періоди його роботи в колгоспі ім. Карла Маркса, КСП ім. Карла Маркса та СТОВ «Жовтоолександрівське» П`ятихатського району Дніпропетровської області з 23.04.1988 року по 04.11.2002 року, що співпадає з даними наведених вище архівних довідок відносно періодів роботи. В наведених вище архівних довідках КАУ «П`ятихатський трудовий архів» правильно зазначені прізвище, ім`я позивача та періоди роботи в колгоспі, КСП та СТОВ, які співпадають з даними трудової книжки. Згідно довідки Пальмирівського старостинського округу П`ятихатської міської територіальної громади Дніпропетровської області № 305 від 22.08.2023 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Інші громадяни з такими ж персональними даними « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » на території старостинського округу не проживали і не проживають.
На думку позивача, Відповідач 1 безпідставно не врахував в страховий стаж позивача для призначення пенсії за віком періоди його роботи в колгоспі ім. Карла Маркса, КСП ім. Карла Маркса, СТОВ «Жовтоолександрівське» П`ятихатського району Дніпропетровської області в період з 23.04.1988 року по 12.03.2001 року та з 06.09.2001 року по 04.11.2002 року і необґрунтовано відмовив йому в призначенні пенсії за віком, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського адміністративного окружного суду від 06.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано у відповідачів додаткові докази та встановлено відповідачам 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
За даними КП «ДСС» копію ухвали про відкриття провадження 22.11.2023 надіслано одержувачам Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області за допомогою підсистеми «Електронний суд» в їх електронні кабінети, а копію адміністративного позову 30.10.2023, що підтверджується матеріалами справи. Тобто, строк на подання відзиву до 07.12.2023.
За правилами ст.263 КАС України розгляд адміністративної справи мав відбутись до 06.12.2023, проте судом продовжено розгляд справи по суті до спливу строку на подання відповідачами відзиву на позов.
Водночас, суд зазначає, що ані у встановлений судом строк, ані станом на 08.12.2023 від відповідачів відзиву на позов та витребуваних документів не надходило.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
Проте, суд звертає увагу, що від відповідачів станом на 08.12.2023 жодних повідомлень про неможливість подання відзиву та витребуваних ухвалою від 06.11.2023 доказів до суду надано не було. Будь-яких заяв клопотань до матеріалів справи від відповідачів також не надходило, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для продовження відповідачам процесуального строку, встановленого судом для подання відзиву на позов та витребуваних документів.
Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та на підставі вищевказаних норм, суд ухвалив розглянути справу по суті за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 01.03.2001 П`ятихатським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.
11.08.2023 позивач звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з відповідним пакетом документів.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.08.2023 №74 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У рішенні вказано, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявника 60 років 0 місяців 1 день. Необхідний страховий стаж згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років. Страховий стаж особи становить 16 років 10 місяців 8 днів.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: - за доданими документами до страхового стажу не зараховано: - період з 01.01.1989 по 31.01.2001, згідно архівних довідок №970, 971, 972 від 24.07.2023, оскільки зазначене по-батькові в довідках не відповідає паспортним даним заявника (вказано не повністю або відсутнє). Відповідно до пункту 26 Постанови КМУ № 637 від 12.08.1993 Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній у випадку, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документах, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу з січня 2026 року по грудень 2026 року включно від 23 до 33 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 11.08.2028. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто.

Вказане рішення направлено на адресу позивача супровідним листом відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.08.2023 №0400-010214-8/128736.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком та вважаючи, що стаж його роботи з 23.04.1988 по 12.03.2001 та з 06.09.2001 по 04.11.2002 підлягає зарахуванню до страхового стажу, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 (далі Положення №№28-2), Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Із записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судом встановлено, що позивач, зокрема, працював:

- Колгосп ім. К. Маркса П`ятихатського району Дніпропетровської області:

- 23.04.1988 прийнятий в члени колгоспу;

- 27.03.2000 КСП ім. Карла Маркса реформувався в ТОВ «Жовтоалександрівське», яке являється правонаступником КСП ім. Карла Маркса (прот. №2 від 21.03.2000);

- 12.03.2001 звільнений з роботи по статті 38 КЗпП України (за власним бажанням) (нак. №3в вк від 12.03.2001);

- ТОВ «Відроження»:

- 13.03.2001 прийнятий на роботу трактористом-машиністом ІІ класу в ТОВ «Відроження» (нак. №76-к від 13.03.2001);

- 05.09.2001 звільнений з роботи по статті 38 КЗпП України (за власним бажанням) (нак. №335-к від 05.09.2001);

- СТОВ «Жовтоалександрівське»:

- 06.09.2001 прийнятий на роботу трактористом (нак. №12-вк від 06.09.2001);

- 04.11.2001 звільнений з роботи в СТОВ «Жовтоалександрівське» по переводу в СТОВ «Дніпровське» ст.36 п.5 КЗпП України (нак. №30а вк від 04.11.2001).

З наданого до матеріалів справи розрахунку стажу за пенсійною справою 74 вбачається, що страховий стаж ОСОБА_1 з урахуванням перетину періодів становить 16 років 10 місяців 8 днів, в тому числі спірний період зарахований до його страхового стажу таким чином:

- 24.04.1987 21.09.1988 (1 р. 4 міс. 28 дн.);

- 01.02.2001 30.06.2001 (0 р. 5 міс. 0 дн.);

- 01.08.2001 -30.11.2001 (0 р. 4 міс. 0 дн.);

- 01.02.2002-31.12.2003 (1 р. 11 міс. 0 дн.).

Водночас, з оспорюваного рішення вбачається, що пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період з 01.01.1989 по 31.01.2001, згідно архівних довідок №970, 971, 972 від 24.07.2023, оскільки значене по-батькові в довідках не відповідає паспортним даним заявника (вказано не повністю або відсутнє).

Щодо незарахування до загального страхового стажу періоду роботи, згідно архівних довідок №970, 971, 972 від 24.07.2023 з підстави того, що неповністю зазначеного або відсутнього по батькові заявника, суд зазначає наступне.

Згідно з наданою до пенсійного органу довідкою від 24.07.2023 №970, виданою Комунальною архівною установою «П`ятихатський трудовий архів», в книгах обліку оплати праці колгоспу імені Карла Маркса, з березня 1993 року КСП ім. Карла Маркса, з квітня 2000 року СТОВ «ЖОВТООЛЕКСАНДРІВСЬКЕ» значиться «ОЛІЙНИК ім`я ВІКТОР, ВІК., по батькові не вказано, з червня по серпень 1989 року по батькові ОСОБА_2 , (так у документах)» і його відпрацьовані відповідні людино-дні за травень 1989 року по грудень 1993 року та встановлений мінімум (не вказано). Як примітка вказано, що у документах за листопад-грудень 1988 року не значиться.

Відповідно до довідки від 24.07.2023 №971, виданою Комунальною архівною установою «П`ятихатський трудовий архів», в книгах обліку оплати праці колгоспу імені Карла Маркса, з березня 1993 року КСП ім. Карла Маркса, з квітня 2000 року СТОВ «ЖОВТООЛЕКСАНДРІВСЬКЕ» значиться «ОЛІЙНИК ім`я ВІКТОР, по батькові не вказано (так у документах)» і його відпрацьовані відповідні людино-дні за січень 1994 року по грудень 1998 року та встановлений мінімум (не вказано).

Згідно з довідкою від 24.07.2023 №972, виданою Комунальною архівною установою «П`ятихатський трудовий архів», в книгах обліку оплати праці колгоспу імені Карла Маркса, з березня 1993 року КСП ім. Карла Маркса, з квітня 2000 року СТОВ «ЖОВТООЛЕКСАНДРІВСЬКЕ» значиться «ОЛІЙНИК ім`я ВІКТОР, по батькові не вказано, у 2000, році ВОЛ., з 2001 року ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (так у документах)» і його відпрацьовані відповідні людино-дні за січень 1999 року по грудень 2002 року та встановлений мінімум (не вказано).

Тобто, незарахування пенсійним органом вищевказаних періодів роботи ОСОБА_1 до загального (страхового) стажу лише з підстави неповного зазначення або відсутності по-батькові у архівних довідках є безпідставним, оскільки позивач має належні записи про роботи в цей період у трудовій книжці. При цьому, з наданого розрахунку стажу позивача вбачається, що періоди роботи з 23.04.1988 по 12.03.2001 та з 06.09.2001 по 04.11.2002 були частково зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача, що не співпадає з мотивацією оспорюваного рішення, та додатково свідчить про безпідставність доводів пенсійного органу.

Водночас, суд наголошує, що неналежний порядок заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Таким чином, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17 (провадження №К/9901/768/17).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування спірних періодів роботи позивача з 23.04.1988 по 12.03.2001 та з 06.09.2001 по 04.11.2002 до страхового стажу ОСОБА_1 у повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Головним управління Пенсійного фонду Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно незараховано до загального (страхового) стажу з 23.04.1988 по 12.03.2001 у повному обсязі, що в свою чергу призвело до невірного розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 в рішенні від 18.08.2023 року № 74 про відмову у призначенні йому пенсії за віком.

Оскільки відповідачами під час судового розгляду справи не доведено зарахування до страхового стажу роботи позивача вищевказаних періодів, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.

При цьому, суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Фактично, необхідною передумовою застосування частини 2 статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Крім того, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

При цьому, суд враховує, що дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Разом із цим, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок загального страхового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

Водночас, суд враховує, що Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961 (далі Постанова №25-1), яка набрала чинності 30 березня 2021 року, викладено в новій редакції пункти Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі Порядок №22-1).

Крім того, відповідно до Постанови №25-1 викладено в новій редакції пункти 4.2 та 4.3 Порядку №22-1, положеннями яких, в тому числі визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Відповідно до пункту 4.10 Постанови №25-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи.

Як свідчать матеріали справи за місцем проживання (реєстрації) фактичного місця проживання позивача є Дніпропетровська область.

Суд наголошує, що абзацом 1 статті 47 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з метою повного та всебічного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги, скоригувавши їх відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.08.2023 року № 74 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком періоди його роботи з 23.04.1988 по 12.03.2001 та з 06.09.2001 по 04.11.2002 в колгосп ім. Карла Маркса (після реорганізації КСП ім. Карла Маркса, СТОВ «Жовтоолександрівське» П`ятихатського району Дніпропетровської області);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторне розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.08.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина 1 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 1073,60 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до електронної квитанції від 24.10.2023 №3, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивача (по 536,80 грн. з кожного з відповідачів).

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м, Львів, вул. Митрополита Андрея, будинок 10), відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 18.08.2023 року № 74 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком періоди його роботи з 23.04.1988 по 12.03.2001 та з 06.09.2001 по 04.11.2002 в колгосп ім. Карла Маркса (після реорганізації КСП ім. Карла Маркса, СТОВ «Жовтоолександрівське» П`ятихатського району Дніпропетровської області).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.08.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, викладених в цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно