Справа № 600/6336/23-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/6336/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмов у здійсненні призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 та скасувати рішення від 03 серпня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 липня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: з 28.06.1990 року по 03.12.1991 року; з 04.12.1991 року по 12.11.1993 року; з 20.12.1993 року по 25.03.1997 року; з 25.04.1997 року по 30.06.1997 року; з 05.04.1997 року по 27.05.1999 року; з 01 березня 2005 року по 31 липня 2007 року з урахуванням висновків суду першої інстанції.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням від 03.08.2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 28.06.1990 року по 03.12.1991 року; з 04.12.1991 року по 12.11.1993 року; з 20.12.1993 року по 25.03.1997року; з 25.04.1997 року по 30.06.1997 року; з 05.04.1997 року по 27.05.1999 року; з 01 березня 2005 року по 31 липня 2007, оскільки у трудовій книжці наявні виправлення та записи про звільнення не завірені підписами.

Зазначає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на керівника підприємства, а тому невиконання таких вимог не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист. Вважає, що вказані дії органу Пенсійного фонду порушують його право на отримання пенсії, а тому таке підлягає захисту в судовому порядку.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу позивача не враховано періоди роботи з 28.06.1990 року по 03.12.1991 року; з 04.12.1991 року по 12.11.1993 року; з 20.12.1993 року по 25.03.1997року; з 25.04.1997 року по 30.06.1997 року; з 05.04.1997 року по 27.05.1999 року; з 01 березня 2005 року по 31 липня 2007 у зв`язку з тим, що записи в трудовій книжці внесені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях.

Крім того, до заяви позивач не надав уточнюючі довідки про факт роботи за даний період.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач 17.01.2023 р. звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії.

За принципом екстериторіальності вказана заява розглянута ГУ ПФУ у Київській області.

25.01.2023 р. рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області відмовлено в призначенні пенсії. За результатами розгляду встановлено наступне. У позивача встановлено 2 група інвалідності. Вік заявника 49 років. Страховий стаж особи 10 років 3 місяці 12 днів. Необхідний страховий стаж становить 12 років.

Позивачем здійснено доплату до мінімального розміру страхового внеску у розмірі 31926,10 грн.

31.03.2023 р. позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсї по інвалідності.

За принципом екстериторіальності вказана заява розглянута ГУ ПФУ в Чернігівській області.

07.04.2023 р. рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Чернігівській області відмовлено в призначенні пенсії. За результатами розгляду встановлено наступне. У позивача встановлено 2 група інвалідності. Вік заявника 49 років. Страховий стаж особи 3 роки 8 місяців 2 дні. Необхідний страховий стаж становить 12 років.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 28.06.1990 по 03.12.1991 в агрофірмі Мічурінець", оскільки запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи та печаткою установи. Для підтвердження періоду роботи надана уточнююча довідка архівного відділу Чернівецької РДА від 30.03.2023 № 06-05-5/1-470 в якій зазначено, що заявник працював з 28.06.1990 по 03.12.1991 в ТОВ "Рейтинг". Відповідно до довідки архівного відділу Чернівецької РДА від 30.03.2023 № 06-05-5/1-471 агрофірма Мічурінець створена на базі колгоспу Мічурінець" 27.07.1992. Інформація про реорганізацію, перейменування агрофірми "Мічурінець" в ТОВ "Рейтинг відсутня. Період проходження військової служби з 04.12.1991 по 12.11.1993, відповідно до військового квитка від 04,12.1999 № НОМЕР_1 , оскільки ім`я власника виправлено. Період роботи з 20.12.1993 по 25.03.1997, оскільки при первинному зверненні за призначенням пенсії (17.01.2023) в трудовій книжці підпис після звільнення був відсутні. При повторному зверненні запис про період роботи завірений підписом, без зазначення відповідальної особи. Зміни в трудову книжку внесені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110. Період роботи з 05.04.1997 по 31.03.1999, оскільки є виправлення у даті прийняття на роботу та запис про звільнення не завірений підписом відповідальної особи. Період роботи з 14.01.2002 по 04.05.2003, оскільки запис про період роботи завірений підписом, без зазначення відповідальної особи та приватне підприємство ВКФ "Тріада і К" зареєстроване 15.02.2007. Інформація про сплату страхових внесків в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня.

Страховий стаж з 01.04.1999 року зараховано.

24.07.2023 р. позивач втретє звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії. Зазначено, що позивачем було здійснено доплату до мінімального розміру страхового внеску в розмірі 31926,10 грн.

03.08.2023 р. відповідач відмовив в задоволенні заяви про призначення пенсії по інвалідності. Вказано, що страховий стаж особи 3 роки 8 місяців 2 дні.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) "Про пенсійне забезпечення" та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Приписами ч. 1 ст. 24 Закону №1058 визначено періоди, з яких складається страховий стаж.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Для осіб, стосовно яких згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, період позбавлення особистої свободи зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до страхового стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Період, протягом якого особа перебувала у відпустці без збереження заробітної плати, передбаченій пунктом 20 частини першої статті 25 Закону України "Про відпустки", включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Приписами статті 30 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії по інвалідності

Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Пенсія по інвалідності від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

У відповідності до ч. 1 ст. 32 Закону №1058-IV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II та III груп від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у ст. 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

В обґрунтування правомірності оскарженого рішення про відмову у призначенні пенсії відповідач зазначає, що в трудовій книжці позивача, в записах містяться виправлення та не поставлені печатки на записи про звільнення.

Відповідно до п.1.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

У період внесення записів про роботу позивача у спірні періоди після 1993, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).

Згідно з пунктом 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Відтак, суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудових книжок чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку, що в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Окрім того, суд зазначає, що при першому зверненні позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області до страхового стажу позивача зараховано всі періоди. Зазначено що страховий стаж позивача складає 10 років 3 місяці 12 днів.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

Так, із копії трудової книжки позивача вбачається, що позивач у період з 28.06.1990 по 03.12.1991 працював в агрофірмі "Мічурінець". Архівним відділом Чернівецької РДА надано архівну довідку від 30.03.2023 року, в якій містяться відомості стосовно ОСОБА_1 . Згідно архівного витягу від 30.03.2023 №06-05-5/1-471 колгосп ім. Мічуріна перейменовано в агрофірму "Мічурінець". Отже вказаний страховий стаж підлягає зарахуванню.

Згідно трудової книжки та військового квитка НОМЕР_2 позивач в період з 04.11.1991 по 12.11.1993 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_3 . Отже вказаний стаж підлягає зарахуванню.

Періоди роботи з 20.12.1993 по 25.03.1997, з 05.04.1997 по 31.03.1999 та з 14.01.2002 по 04.05.2003 підтверджуються записами в трудовій книжці. На думку відповідача у вказаних періодах роботи наявні виправлення.

Суд критично оцінює такі підстави для відмови у зарахуванні спірних періодів, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Суд вказує, що вказані записи виконані без перекреслень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця.

Таким чином, вказані періоди роботи позивача підтверджені записами у трудовій книжці, то вони підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача у повному обсязі.

Окрім того суд наголошує, що вказані періоди роботи були зараховані при первинному зверненні позивача.

З огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду, відповідач приймаючи оскаржене рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії діяв всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат. Відтак, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, суд зобов`язує відповідача зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди з 28.06.1990 р. по 03.12.1991 р., з 04.12.1991 р. по 12.11.1993 р., з 20.12.1993 р. по 25.03.1997 р., з 05.04.1997 по 27.05.1999 р. , з 14.01.2002 по 04.05.2003 р. (10 років 1 місяць 5 днів).

Водночас не підлягає зарахуванню стаж позивача в період з 25.04.1997 р. по 30.06.1997 (оскільки зараховано період з 05.04.1997 по 27.05.1999 р.) та з 01.03.2005 по 31.07.2007 (оскільки вказаний період вже зарахований до страхового стажу позивача).

Оскільки зарахуванню до страхового стажу підлягає 10 років 1 місяць 5 днів та у позивача наявний стаж у розмірі 3 років 8 місяців 2 днів, вказаного страхового стажу достатньо для призначення пенсії по інвалідності.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З метою ефективного захисту порушеного права, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд у цій справі вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивача від 24.07.2023 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням періодів з 28.06.1990 р. по 03.12.1991 р., з 04.12.1991 р. по 12.11.1993 р., з 20.12.1993 р. по 25.03.1997 р., з 05.04.1997 по 27.05.1999 р. , з 14.01.2002 по 04.05.2003 р. з урахуванням висновків суду.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у здійсненні призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 викладеному в листі від 03 серпня 2023 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.07.2023 року про призначення пенсії за віком, з зарахуванням до страхового стажу роботи періодів роботи з 28.06.1990 р. по 03.12.1991 р., з 04.12.1991 р. по 12.11.1993 р., з 20.12.1993 р. по 25.03.1997 р., з 05.04.1997 по 27.05.1999 р. , з 14.01.2002 по 04.05.2003 р. та з урахуванням висновків суду.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, 58002, Код )

Суддя І.В. Маренич