Справа № 708/83/24
Суддя: Попельнюх А. О.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 708/83/24
Провадження № 2-а/708/2/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області одноособово у складі головуючого судді Попельнюха А.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Черкаській області, поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВПД № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області Дона Олександра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУНП у Черкаській області, поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВПД № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області Дона О.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. На обґрунтування поданого позову зазначив, що 21.01.2024 постановою поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВПД № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області Дона О.О. позивача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн. Вважає, що застосоване до нього працівником поліції стягнення є безпідставним, протиправним та не відповідає фактичним обставинам справи, постанова про вчинення адміністративного правопорушення складена з порушенням норм матеріального і процесуального права, тобто є незаконною, необґрунтованою, протиправною та підлягає скасуванню.

Зокрема обов`язковою ознакою правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП є умисел на вчинення вказаного проступку, оскільки ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність відносно нього відповідного рішення суду про позбавлення його права керування транспортним засобом, працівниками поліції доказів обізнаності із таким рішенням надано не було.

Під час винесення оскаржуваної постанови працівником поліції були порушені вимоги чинного законодавства щодо процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема зі змісту оскаржуваної постанови неможливо визначити дату ухвалення судом рішення, яким ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами. При цьому самої постанови працівник поліції позивачеві не надав. Під час складення постанови працівник поліції зобов`язаний був також скласти протокол у справі про адміністративне правопорушення, оскільки ОСОБА_1 оспорював вчинення ним порушення.

Також зазначає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки у ній відсутні дані, які вона повинна містити, зокрема не зазначена точна адреса вчинення правопорушення, прізвище та ініціали водія, марка, модель та державний номер транспортного засобу не вказані, а також не вірно вказані обставини подій щодо фактичного керування транспортним засобом, оскільки саме перебування у салоні автомобіля навіть на робочому місці водія не може розцінюватися як процес керування транспортним засобом. Також не вказане точне місце складення оскаржуваної постанови, зокрема зазначена вул. Дорошенка без прив`язки до номеру будинку, електроопори тощо.

У оскаржуваній постанові зазначено, що до неї додається відео з боді камери № 186. Однак такий доказ не може бути належним і допустимим доказом вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки з таким відеозаписом працівник поліції позивача не ознайомлював. Крім того, на думку позивача, у такому відеозаписі жодним чином не можуть відображатися відомості про вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП.

В порушення вимог ст. 276 КУпАП працівник поліції розглянув справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, а на місці вчинення правопорушення, під час розгляду проігнорував клопотання, заперечення та пояснення позивача, чим фактично порушив порядок розгляду справи. Тому просив суд постанову серії БАБ № 178374 від 21.01.2024 скасувати та закрити провадження у справі, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 07.02.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, постановлено провести розгляд справи відповідно до положень частини 1 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідач повідомлений про розгляд вказаної справи судом, йому запропоновано надати суду відзив на позов з усіма наявними доказами.

За заявою представниці відповідача за довіреністю Колєсник Н.І. ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 13.02.2024 продовжено відповідачеві строк на подання відзиву на адміністративний позов ОСОБА_1 до 16.02.2024 (включно).

У визначений судом строк (з урахуванням його продовження) відзив представницею відповідача суду наданий не був.

Дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У свою чергу частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України регламентовано, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративним правопорушенням відповідно до диспозиції частини 4 статті 126 КУпАП є керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що 21.01.2024 поліцейським СРПП ВПД № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області сержантом поліції Доном О.О. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 178374 відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

З описової частини оскаржуваної постанови вбачається, що підставою її винесення став установлений факт, що ОСОБА_1 21.01.2024 о 14:50 год. в м. Чигирині по вул. Гайдамацькій керував автомобілем ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , без права керування транспортним засобом, а саме був позбавлений права керування Чигиринським районним судом Черкаської області від 12.05.2023 строком на один рік, чим порушив вимоги п.п. 2.1. «а» ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.

Обов`язки і права водіїв транспортних засобів регламентовані Розділом 2 ПДР, відповідно до якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії (п.п. а п. 2.1.); на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 (п.п. а п. 2.4.).

З аналізу наведених у Правилах дорожнього руху визначень термінів вбачається, що водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Питання допуску громадян до керування транспортними засобами врегульовано Положенням про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою КМУ від 08.05.1993 за № 340 (зі змінами).

Відповідно до п. 2 Положення особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

На підставі п. 20 Положення позбавлення водіїв права на керування транспортними засобами здійснюється відповідно до законодавства.

Рішення суду про позбавлення права на керування транспортними засобами протягом трьох робочих днів з моменту його отримання/винесення надсилається посадовою особою Національної поліції до територіального сервісного центру МВС за місцем проживання особи, зазначеним у цьому рішенні.

Позбавлення спеціального права, наданого громадянинові, зокрема права керування транспортними засобами, в силу п. 5 ч. 1 ст. 24 КУпАП є одним із видів адміністративних стягнень, яке застосовується на строк до трьох років за грубе або повторне порушення порядку користування цим правом або на строк до десяти років за систематичне порушення порядку користування цим правом (ст. 30 КУпАП).

Нормами статті 265-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення регламентовано питання тимчасового вилучення посвідчення водія.

Вказаними нормами визначено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейський тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа, а в разі вчинення правопорушення, передбаченого статтею 130 цього Кодексу, - за продовженням строку тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами на новий тримісячний строк. Після закінчення річного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута в установлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа. Такі звернення особи є обов`язковими для виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

За подання такого звернення та повернення особі тимчасово вилученого посвідчення водія не може стягуватися плата.

Порядок тимчасового вилучення посвідчення водія визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядком тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженим постановою КМУ від 17.12.2008 за № 1086, також визначено, що тимчасове вилучення посвідчення водія на транспортний засіб здійснюється поліцейським шляхом вилучення посвідчення водія, виготовленого на бланку, та/або внесення інформації до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (п. 2).

Відповідно до п. 3 Порядку № 1086 особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Пунктом 5 Порядку № 1086 визначено, що до винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення. У разі вчинення правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП особа має право після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, якщо судом не прийнято рішення про позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справу про адміністративне правопорушення не розглянуто в установлений законом строк, звернутися до підрозділу поліції за місцем розгляду справи щодо продовження строку тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами на новий тримісячний.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1086 тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві у таких випадках:

- за заявою водія у разі, коли суд не прийняв у тримісячний строк рішення про позбавлення водія права керування транспортним засобом або не розглянув у встановлений законом строк справу про адміністративне правопорушення (крім справ про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення);

- за заявою водія у разі, коли суд не прийняв протягом року рішення про позбавлення водія права керування транспортним засобом або не розглянув у встановлений законом строк справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- після виконання водієм постанови суду про накладення адміністративного стягнення або подання до територіального органу Національної поліції копії постанови суду про закриття справи (крім випадків, коли справу про адміністративне правопорушення за тим самим фактом закрито у зв`язку з передачею матеріалів прокурору або органу досудового розслідування).

- у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом (крім осіб, які отримали посвідчення водія вперше) після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом, проходження в установленому порядку позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної ОСОБА_1 постанови позивач зазначив, що він не був обізнаний із наявністю рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12.05.2023, на підставі якого він був позбавлений права керування транспортними засобами, на підтвердження чого надав тимчасовий дозвіл серії DT № 191746, виданий 03.04.2023 замість посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого 08.04.2022 ТСЦ 7141. Зі змісту тимчасового дозволу вбачається, що він виданий у зв`язку зі складенням протоколу серії ДПР18 № 396093 від 03.04.2023 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

За таких обставин суд констатує, що до моменту отримання спеціального права права керування транспортними засобами, ОСОБА_1 був обізнаний із вимогами чинного законодавства щодо порядку отримання посвідчення водія, порядку його тимчасового вилучення, а також порядку та підстав продовження дії такого тимчасового дозволу. У свою чергу надана позивачем копія тимчасового дозволу має примітку про строк його дії три місяці з часу вилучення посвідчення водія. Відповідно станом на 21.01.2024 ОСОБА_1 не мав права керувати транспортним засобом категорії «В» на підставі вказаного тимчасового дозволу.

Твердження про необізнаність позивача із рішенням про позбавлення його права керування транспортними засобами суд оцінює критично, оскільки визначений вимогами чинного законодавства тримісячний строк дії тимчасового дозволу (який у даному випадку сплив 03.07.2023), наявні вимоги до водія транспортного засобу у частині обов`язку мати при собі відповідне посвідчення водія або діючий тимчасовий дозвіл, а також часовий проміжок між датою вилучення посвідчення водія у зв`язку зі складенням відносно позивача протоколу у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (03.04.2023) та відсутність у тимчасовому дозволі відомостей про його продовження, дають підстави суду для висновку, що такі дії ОСОБА_1 безперечно були обумовлені відсутністю у нього правових підстав для звернення із питанням про продовження строку дії тимчасового дозволу.

Також суд критично оцінює твердження позивача щодо допущених працівником поліції порушень порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, наявності нерозбірливих даній у оскаржуваній постанові та деталізації місця вчинення ним порушення.

Аналізуючи такі твердження позивача суд дійшов переконання, що вказані обставини не впливають на суть самого порушення та його наслідки.

При цьому суд враховує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 відсутні.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд ураховує, що понесені позивачем судові витрати у зв`язку із відмовою у позові відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-79, 139, 241-246, 250, 255, 263, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Черкаській області, поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВПД № 2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області Дона Олександра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення набирає законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження, а якщо його буде оскаржено в апеляційному порядку - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстр.: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (, місцезнаходження: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Смілянська, буд. 57).

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ