Справа № 380/14430/23
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/14430/23 пров. № А/857/19106/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Братичак У.В. у м. Львові у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі №380/14430/23 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації за неотримане речове майно,-

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2023 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача - Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, у якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати їй грошової компенсації замість належного до видачі речового майна, стягнути на її користь компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 23066,97 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає його ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права та таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що довідка про компенсацію, була складена на підставі наказу про звільнення та її заяви, поданої 02.06.2023 до відповідача про отримання компенсації за речове майно.

Зазначає, що оскільки даним доказом вона не володіла на момент подання позовної заяви, тому що такий був поданий в єдиному екземплярі до відповідача, тому з позовом копія цієї заяви не подавалась, з позовом було подано наслідок її заяви, а саме довідка №19 від 02.06.2023 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно не вважала за потрібне витребувати попередньо докази від відповідача.

Крім того стверджує, що на підставі поданої заяви ОСОБА_1 02.06.2023 було сформовано довідку передбачену п. 60 Порядку №578 - довідка №19 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, без заяви дану довідку не могло бути сформовано, враховуючи Порядок №578, відповідно суд першої інстанції не з`ясувавши всіх обставин справ дійшов неправильних висновків, що призвело до прийняття рішення про відмову у задоволенні позовної заяви.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що наказом Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 23.05.2023 № 8/ОС-ЗМУ МЮ/41 звільнено полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (М-097446), начальника сектору контролю за виконанням судових рішень Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, 01 червня 2023 року зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України (за власним бажанням), виплативши грошову компенсацію за невикористані чергові оплачувані відпустки за 2020 рік у кількості 27 діб, 2021 рік у кількості 16 діб, 2022 рік у кількості 45 діб, за 2023 рік у кількості 6 діб, всього 94 доби. Наказано Управлінню бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції здійснити відповідні нарахування та провести повний розрахунок з ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою №20 від 01.06.2023 про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 при звільненні виплачено наступні види грошового забезпечення: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за вислугу років; надбавка за особливості проходження служби; премія щомісячна за результатами оперативно-службової діяльності за травень 2023 року; премія щомісячна за результатами оперативно-службової діяльності за червень 2023 року; грошова компенсація за невикористані дні відпусток; одноразова грошова допомога при звільненні. В загальному позивачу перераховано на карту 237210,10 грн.

Відповідно до довідки Зхідного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України №19 від 02.06.2023 вартість речового майна, що належить до видачі позивачу, становить 23066,97 грн.

Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Як передбачено ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», затверджений Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі по тексту Порядок № 578), який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Згідно з п. 2 Порядку № 578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.

Відповідно до п. 9 Порядку № 578 забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в міжрегіональних територіальних органах, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, закладах освіти, державній установі «Центр пробації» та уповноважених органах з питань пробації, державній установі «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» та закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби, державній установі «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», на підприємствах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі, на підприємстві здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи, підприємства про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а в разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи, підприємства.

Як передбачено п. 23 Порядку № 578, грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.

Згідно вимог п. 27 Порядку № 578, під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).

Пунктом 60 Порядку передбачено, що для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Судом першої інстанції слушно зазначено, що аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що позивач при звільненні, залежно від її бажання, могла отримати як недоотримане речове майно, так і грошову компенсацію за нього.

Отже, грошова компенсація, як один із двох альтернативних способів забезпечення працівника кримінально-виконавчої служби належним йому речовим майном у разі звільнення, виплачується особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення зі служби. При цьому реалізація способів забезпечення працівника належним йому речовим майном у разі звільнення здійснюється шляхом волевиявлення, а саме поданням заяви (рапорту).

З урахуванням наведеного колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що необхідною підставою для виплати особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби під час звільнення грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування є саме відповідна заява співробітника, а не факт його звільнення.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач не надала суду першої інстанції доказів, що вона зверталася з відповідною заявою до відповідача щодо виплати грошової компенсації замість предметів речового майна особистого користування, що підлягали видачі позивачу.

Разом з тим, імперативною вимогою ч. 5 ст. 77 КАС України передбачено, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Проте, в позовній заяві ОСОБА_1 на підтвердження обставин, за яких, на її думку, відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів жодних покликань на звернення до відповідача з відповідною заявою не зазначала.

Відтак, у суду першої інстанції не виникло обгрунтованого сумніву щодо існування такої заяви.

Як передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подаючи апеляційну скаргу долучила до неї заяву від 02.06.2023 про отримання компенсації за речове майно.

В обгрунтування факту неможливості її подання до суду першої інстанції зазначила, що на момент подання позовної заяви даним доказом вона не володіла, тому що такий був поданий в єдиному екземплярі до відповідача, тому з позовом копія цієї заяви не подавалась.

Проте, колегія суддів вважає, що такі твердження позивача жодним чином не підтверджують неможливості подання такої заяви до суду першої інстанції, оскільки відсутні причини, що об`єктивно не залежали від неї.

Крім того, апелянтом не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт перешкоджання відповідачем в отриманні нею копії цієї заяви.

Відтак, суд першої інстанції вирішив справу на підставі наявних у нього доказів та вірно зазначив про передчасність позовних вимог та відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі не спростовують висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2023 року у справі № 380/14430/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний