Справа № 200/7165/23
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

15 лютого 2024 року Справа №200/7165/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження клопотання представника позивача про визнання поважними причин пропуску Биковською Ганною Валентинівною строку звернення до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, та поновлення цього строку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Ракова Артема Валентиновича, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати позивачу пенсії за інвалідністю з 1 листопада 2017 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити нарахування та виплату пенсії за інвалідністю позивачу з 1 листопада 2017 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити позивачу заборгованість з пенсійних виплат, яка виникла за період з 1 листопада 2017 року по день поновлення такої виплати на рахунок, відкритий у АТ «Державний ощадний банк України».

Ухвалою суду від 15 грудня 2023 року позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

26 грудня 2023 року від представника позивача надійшли документи на усунення недоліків позовної заяви, в тому числі заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 15 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до провадження, відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); визначено, що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду із даним позовом буде вирішено судом під час розгляду справи.

31 січня 2024 року судом отримано відзив на позов від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

2 лютого 2024 року судом отримано від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області додаткові докази по справі, зокрема, матеріали з пенсійної справи позивача.

Клопотання позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом та поновлення цього строку обґрунтовано наступним.

Восени 2017 року позивач виїхала до місця своєї реєстрації в м. Юнокомунарівськ м. Єнакієве Донецької області з метою перевірки власної квартири. У зв`язку із погіршенням стану здоров`я позивач вимушена була залишитися за місцем своєї реєстрації.

Внаслідок введення у березні 2020 року карантину з приводу розповсюдження COVID-19 був закритий перетин КПВВ на пунктах пропуску зі сторони тимчасово окупованої території України, а після початку повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, та введення в Україні військового стану, можливості виїхати з тимчасово окупованої території України практично немає.

У клопотанні зазначено, що пенсія позивача є її власністю і що право громадянина на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, скасування або обмеження яких відповідно до ст.ст. 22 та 64 Конституції України не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

На переконання позивача до спірних правовідносин слід застосувати ч. 1 та ч, 3 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України разом із ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В даному випадку спірні правовідносини мають триваючий характер, адже позивач оскаржує дії відповідача щодо неправомірної невиплати пенсії й по теперішній час, тобто бездіяльність наразі не вичерпала себе в часі, адже вона триває і нині, тому позивач не обмежена у часі зі зверненням до суду з вищезазначеним позовом.

Посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 30 січня 2018 року у справі № 234/9660/17, а також на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема рішення від 27 червня 2000 року у справі «Ілхан проти Туреччини», де Європейський Суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідача наголошує на пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду із даним позовом та зауважує, що пенсія це щомісячна пенсійна виплата, а тому про порушення свого права позивач повинна була дізнатися з 1 листопада 2017 року.

Перебіг строку звернення до суду з вимогами про відновлення її виплати за кожен конкретний місяць розпочинається у цьому місяці.

Посилається на постанови Верховного Суду від 7 березня 2018 року по справі № 279/2708/17, від 20 березня 2018 року по справі № 573/1759/17, від 13 лютого 2018 року по справі № 234/11937/17 (а.с. 44-45).

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним позовом суд виходить з такого.

Відповідно до норм частин 1 та 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Зміст наведеної норми свідчить, що КАС України є загальним законом, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав. Водночас відносини щодо строків звернення до адміністративного суду регулюються не тільки нормами КАС України, а й іншими законами України.

Спеціальним законом, яким врегульовано правовідносини щодо пенсійного забезпечення громадян, строки та порядок перерахунку пенсій є України № 1058-IV від 9 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно зі ст. 1 вказаного закону пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом.

За своєю правовою природою пенсія є єдиним (або основним) джерелом існування пенсіонера, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції).

Згідно з практикою Європейського Суду з Прав Людини пенсія підпадає під захист ст. 1 Протоколу 1 (право власності). Зокрема, у своїй практиці ЄСПЛ інтерпретує поняття майно дуже широко, та зараховує до нього рухоме і нерухоме майно, а також майнові і немайнові інтереси. Неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що позбавлення особи майна є втручанням у право власності особи (зокрема, у справах Andrejeva v. Latvia (App. № 55707/00, § 77) Stummer v. Austria (App. № 37452/02, § 82),ЄСПЛ підтвердив, що принципи, які застосовуються у справах щодо порушення ст. 1 Протоколу 1, поширюються на пенсії). Якщо чинне законодавство держави передбачає пенсійні виплати, це повинно розглядатись як таке, що генерує майновий інтерес (Carson and Others v. the United Kingdom, App. № 42184/05, § 64, Lakicervic and others v. Monte).

У справі Muller v. Austria (App. 5879/72) на той час Європейська комісія з прав людини встановила, що коли особа робить обов`язкові внески до Пенсійного фонду, в неї виникає право власності на частку цього фонду.

Отже, призначена особі пенсія є власністю цієї особи, у зв`язку із чим вказане право підпадає під дію Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 1).

У рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином.

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року також зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Щодо посилань відповідача на постанову Верховного Суду від 7 березня 2018 року по справі № 279/2708/17, суд зазначає, що вказана постанова прийнята у справі, в межах якої розглядався спір щодо правомірності стягнення органом примусового виконання рішень (Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області) з боржника, Управління праці та соціального захисту населення Богунської районної ради м. Житомира звернулось до суду з позовом, виконавчого збору.

Отже, вказана постанова не є релевантною до даної справи.

Стосовно посилань відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 20 березня 2018 року по справі № 573/1759/17, від 13 лютого 2018 року по справі № 234/11937/17, відповідно до яких порушено право особи на стягнення заборгованості з пенсії за минулі періоди підлягає захисту в межах шестимісячного строку звернення до суду, суд зазначає, що вказані висновки не приймаються судом до уваги у зв`язку із прийняттям 3 травня 2018 року Верховним Судом у зразковій справі № 805/402/18 (про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі) рішення, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року, в якому, крім іншого, зазначено наступне:

«[…] 92. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

93. Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

94. Згідно з матеріалами справи, призначена пенсія у розмірі 1511,61 грн. виплачувались позивачу щомісяця до березня 2017 року включно, після чого її виплата була припинена.

95. У письмових поясненнях, які надійшли до Верховного Суду 16 квітня 2018 року, відповідач повідомив, що рішення про скасування протоколу про призначення ОСОБА_6 пенсії ним не приймалося, позивач перебуває на обліку, як пенсіонер, в Бахмутському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, а призначена їй пенсія перераховується згідно з законодавством, що підтверджується розрахунком пенсійних виплат.

96. У вказаних поясненнях відповідач повідомив, що ОСОБА_6 має право на отримання пенсії з часу її припинення, після проведення перевірки, передбаченої п. 3- 7, 9 Порядку № 365, та виконання вимог п. 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595. […]».

У постанові від 8 серпня 2019 року у справі № 646/7115/17 Верховний Суд підтримав вказану позицію та вказав, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про поновлення виплати пенси, право на яку відповідачем не заперечується, застосування органами пенсійного фонду формальних обмежень (застосування наслідків пропущення строку звернення до суду та залишення позовних вимог без розгляду) є неправомірним.

Такі ж висновки наведені і у постановах Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 404/6160/14-а, від 25 червня 2021 року у справі № 623/2842/17.

Як вбачається з наявних матеріалів справи пенсія по інвалідності, призначена позивачу відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18 грудня 1997 року, призначена їй довічно (а.с. 59).

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження прийняття пенсійним органом рішення (протоколу, розпорядження) про скасування протоколу про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності.

Право на призначену ОСОБА_1 пенсію відповідачем не заперечується, однак фактично піддано формальним обмеженням.

Враховуючи наведене вище, суд висновує, що ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом без порушення строку для такого звернення.

Як наслідок, підстави для поновлення цього строку відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-77, 94, 122, 143, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Визначити, що позивачем не порушено строк звернення до суду із даним позовом.

2. Ухвала набирає законної сили з дати її підписання та оскарженню не підлягає.

3. Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (вебадреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Н.П. Волгіна