Справа № 160/17147/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -
В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить (з урахуванням заяви про зміну предмета позову):
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, з 01.11.2023 року, у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, без обмеження максимального розміру пенсії, відповідно до Довідки Дніпропетровської обласної прокуратури від 10.08.2021 за №21-19вих21 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій та Довідки Дніпропетровської обласної прокуратури від 10.08.2021 за №21-19вих21 про складові заробітної плати/грошове забезпечення з додатками (за період з серпня 2016 року по липень 2021 року), виданих ОСОБА_1 .
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років страховий стаж позивача становив 22 роки 10 місяців 01 день, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів 20 років 07 місяців. Відповідач наголошує, що означений стаж роботи не дає право позивачу на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII. Відповідач наголошує, що станом на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, а також станом на момент дії ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції від 17.01.2002 року №2981-ІІІ) позивач не набув право на призначення пенсії за вислугу років, а отже в даному випадку відсутні підстави стверджувати про звуження прав позивача означеними змінами в законах. Крім цього відповідач зазначає про відсутність фактичного спору між позивачем та відповідачем стосовно відсоткового розміру пенсії та обмеження пенсії максимальним розміром. Підсумовуючи відповідач зауважив, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки позивач дізнався про порушення його прав у вересні 2021 року, а звернувся до суду з даною позовною заявою в липні 2023 року. На підставі зазначеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
27.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просив призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (в редакції від 17.01.2002 року №2981-ІІІ).
Разом із вказаною заявою було подано довідку Дніпропетровської обласної прокуратури від 10.08.2021 за №21-19вих21 про складові заробітної плати/грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) та додаток до неї довідку про складові заробітної плати/грошове забезпечення (за період з серпня 2016 року по липень 2021 року).
Також у вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж та стаж за вислугу років, що дає право на пенсію, передбачену статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, у заявника становить 22 роки 10 місяців 01 день, в тому числі 20 років 07 місяців на посадах прокурора.
Непогоджуючись із непризначенням пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1, 2 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:
по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;
з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;
з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;
з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Як встановлено судом, в оскаржуваному рішенні зазначено, що стаж роботи позивача за вислугу років, що дає право на пенсію, передбачену ст.86 Закону України «Про прокуратуру» станом на 01.09.2021 року становить 22 роки 10 місяців 1 день, із них на посадах прокурора 20 років 7 місяців
Таким чином станом на 01.11.2023 року стаж роботи позивача за вислугу років, що дає право на пенсію, передбачену ст.86 Закону України «Про прокуратуру» становить більше 25 років, із них на посадах прокурора більше 22 років.
Суд зауважує, що матеріали пенсійної справи, надані відповідачем, не містять доказів призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII.
Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З огляду на наведене, з метою відновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, з 01.11.2023 року, у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, відповідно до Довідки Дніпропетровської обласної прокуратури від 10.08.2021 за №21-19вих21 про складові заробітної плати/грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) та додатку до неї Довідки про складові заробітної плати/грошове забезпечення (за період з серпня 2016 року по липень 2021 року), виданих ОСОБА_1 .
Щодо позовних вимог в частині врахування під час призначення довідки розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій №21-19вих.21 від 10.08.2021 року, суд зазначає, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вказана довідка видана з метою проведення перерахунку пенсії особі, якій призначено пенсію, однак в даному випадку позивачу пенсія не призначена, а отже не підлягає перерахунку на підставі означеної довідки.
При вирішенні правовідносин щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за вислугу років без обмеження максимального розміру пенсії, суд виходить з наступного.
Україна проголошена суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію (стаття 1, частина перша статті 2 Конституції України).
Відповідно до ч.2 ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, установлених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Відповідно до вищезазначеної норми Закону №3668 обмежено встановленням максимального розміру пенсію (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначену (перераховану) відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
Згідно з пояснювальною запискою до проєкту Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ухваленого як Закон №3668, метою проєкту акта «є створення умов для подальшого удосконалення системи пенсійного забезпечення пенсіонерів та повноцінного впровадження багаторівневої пенсійної системи в Україні»; «реалізація проекту акта дозволить вщновити соц1альну справедливість щодо порядку призначення пенсії незалежно від закону, за яким вона призначається, а також передбачити розумне співвідношення між мінімальним та максимальним розмірами пенсій».
З огляду на вищенаведене, приписи Закону №3668, що обмежують максимальний розмір пенсії, призначеної (перерахованої) за Законом України «Про прокуратуру», фактично звужують соціальні гарантій для таких осіб.
Водночас п.3.2. рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року у справі №1-29/2007 визначає, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.
Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 року у справі №8-рп/2005 чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».
Також Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року у справі №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».
Рішенням Конституційного Суду України від 18.06.2007 року у справі №4-рп/2007 встановлено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 у справі № 8-рп/99, 20.03.2002 у справі № 5-РП/2002, 17.03.2004 у справі № 7-рп/2004, 01.12.2004 у справі № 20-РП/2004).

Отже, правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації (абз.5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року у справі № 1-21/2005).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року у справі Щокін проти України зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019 року, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі №822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку, що пенсія позивача не підлягає обмеженню максимальним розміром.

Таким чином, з метою відновлення порушеного права позивача, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання відповідача здійснити призначення та нарахування виплати пенсії позивача без обмеження максимальним розміром пенсії.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що вимоги позивача, які не підлягають задоволенню, є похідними, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, з 01.11.2023 року, у розмірі 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, без обмеження максимального розміру пенсії, відповідно до Довідки Дніпропетровської обласної прокуратури від 10.08.2021 за №21-19вих21 про складові заробітної плати/грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років) та додатку до неї Довідки про складові заробітної плати/грошове забезпечення (за період з серпня 2016 року по липень 2021 року), виданих ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський