Справа № 420/14891/23
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/14891/23

Головуючий в І інстанції: Марин П.П.

Дата та місце ухвалення рішення: 13.12.2023 р. м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

суддя-доповідач Шеметенко Л.П.

судді Градовського Ю.М.

судді Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДМС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДМС в Одеській області, Болградського відділу Головного управління ДМС в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДМС в Одеській області (далі відповідач-1), Болградського відділу Головного управління ДМС в Одеській області (далі відповідач-2), в якому просила:

- визнати протиправними відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу Болградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповіді №0-221/6/5101-23/5100.4.1/316-23 від 28.04.2023 року, №5129-318/5129.1-23 від 19.05.2023 року) в обміні, оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість непридатного для користування паспорта громадянина України зразка 1994 року;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу Болградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області обміняти, оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки замість непридатного для користування паспорта громадянина України зразка 1994 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та територіального підрозділу Болградського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповіді №0-221/6/5101-23/5100.4.1/316-23 від 28.04.2023 року, №5129-318/5129.1-23 від 19.05.2023 року) в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , замість непридатного для користування паспорта громадянина України зразка 1994 року.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки замість непридатного для користування паспорта громадянина України зразка 1994 року.

Стягнуто з Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДМС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначив, що звернення позивача за оформленням та видачею паспорта громадянина України зразка 1994 року відбулось 25.04.2023 року після оформлення паспорта громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки з одночасним оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Також, скаржник вважає безпідставними послання позивача на те, що враховуючи її релігійні переконання та існуючу позицію щодо цього православної церкви, вона не може приймати номери, оскільки даний номер є незмінним та вже присвоєний позивачу при оформленні паспорту у вигляді ID-карти. Разом з цим, у поданій апеляційній скарзі апелянт звертає увагу на правові висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 08.06.2023 року по справі № 380/5977/21, які, на його думку, і мають бути застосовані у даній адміністративній справі, згідно з якими використання особою паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права такої особи та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя. Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у такому випадку порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950року.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.03.2023 року було документовано паспортом громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки № НОМЕР_1 , дата видачі 30.03.2023 року, орган видачі 5129.

При оформленні паспорту громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки, позивач надала згоду на обробку персональних даних.

Також, 30.03.2023 року позивач була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 30.03.2023 року, орган видачі 5129 та їй присвоєно УНЗР 825.

14.04.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Болградського відділу ГУ ДМС України в Одеській області та до Головного управління ДМС України в Одеській області з заявами, в яких просила зробити обмін її паспорта на новий паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВР України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, без згоди на обробку персональних даних, відмови від отримання паспорту у вигляді пластикової картки через релігійні переконання, на новий паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки.

До заяв позивачем було додано: дві фотокартки 3,5 х 4,5 см. для оформлення бланку паспорту, копію старого паспорту, копію довідки №8799991 від 10.03.2023 року, копію довідки від 12.04.2023 року.

Так, на вказане звернення ОСОБА_1 , 28.04.2023 року ГУ ДМС України в Одеській області надало лист, в якому відповідач-1, посилаючись на ст. 24 Конституції України, роз`яснив, що переконання особи, належність до окремих соціальних груп не можуть бути законною підставою для увільнення від своїх обов`язків перед державою або відмови від виконання законів.

Також, міграційний орган зазначив, що порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку визначає Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 червня 2019 року № 456.

Посилаючись на п. 1 р. IV Тимчасового порядку, ГУ ДМС в Одеській області вказало, що при зверненні позивачем не надано відповідного рішення суду, у зв`язку з чим відсутні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України, затвердженого постановою ВР України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ.

Також, листом від 19.05.2023 року Болградський відділ ГУ ДМС України в Одеській області повідомив позивача, що у ГУ ДМС в Одеській області та її територіальних підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

У листі відповідач-2 зазначив, що видача документу, що посвідчує особу (незалежно від його вигляду книжка чи картка, що містить безконтактний електронний носій) не можлива без обробки персональних даних особи. Заява про видачу паспорту підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Не погоджуючись з вказаними листами, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено ОСОБА_1 в оформленні та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, чим порушено його права, передбачені статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки неоформлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки обмежує її права, що встановлені законом, і не є необхідним в демократичному суспільстві.

Разом з тим, суд першої інстанції вважав безпідставними доводи відповідача щодо ненадання позивачем повного пакету документів, необхідних для проведення процедури оформлення та видачі паспорта громадянина України, передбаченого пунктом 1 Розділу ІІІ Порядку №456, оскільки єдиною підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 була відсутність рішення суду, яке вона не могла подати без звернення до суду з позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року (далі Закон №2235-III) документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про громадянство України» Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення), згідно з п. 2, п. 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 13 Положення встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VI (далі - Закон №5492-VI) визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону № 5492-VI суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з ч.1 ст. 13 Закону документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і документи, що посвідчують особу та підтверджують її спеціальний статус.

Одними із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зазначено паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон (підпункти «а», «б» п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 5492-VI).

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія. 4-5

Згідно з ч.1, ч.2, ст. 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів (ч.4, ч.5 ст. 14 Закону № 5492-VI).

Відповідно до ст. 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.22 Закону паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних.

З матеріалів справи вбачається, що 10.03.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Болградського відділу ГУ ДМС в Одеській області з метою отримання адміністративних послуг з питань оформлення обміну в зв`язку з непридатністю паспорта для подальшого використання та з питань оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що підтверджується заявами-анкетами №8799991 від 10.03.2023 року та №24085993 від 10.03.2023 року.

При цьому, позивач надала згоду на отримання відцифрованих відбитків пальців своїх рук та внесення до безконтактного електронного носія відцифрованих пальців рук відповідно до Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи.

30.03.2023 року ОСОБА_2 було документовано паспортом громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки № НОМЕР_1 , дата видачі 30.03.2023 року, орган видачі 5129.

Також, 30.03.2023 року позивач була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 30.03.2023 року, орган видачі 5129 та їй присвоєно УНЗР 825.

Відповідно до положень ст.10 Закону №5492-VI у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази щодо недійсності паспорту громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки № НОМЕР_1 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що у позивача, на момент вчинення спірних правовідносин, наявний діючий паспорт громадянина України типу ID-1 у вигляді пластикової картки.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставним доводи позивача про її небажання в оформленні паспорту у вигляді пластикової картки через релігійні переконання, а також незгоду із збором та обробкою своїх персональних даних, оскільки, при зверненні до міграційних органів 10.03.2023 року, позивач добровільно проявила волевиявлення та самостійно надала згоду на обробку своїх персональних даних, що підтверджується її власним підписом в заявах-анкетах №8799991 від 10.03.2023 року та №24085993 від 10.03.2023 року.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, на підставі ст.317 КАС України, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДМС в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДМС в Одеській області, Болградського відділу Головного управління ДМС в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 15.02.2024 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: І.О. Турецька