Справа № 120/16257/23
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 лютого 2024 р. Справа № 120/16257/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в питанні перерахунку понаднормового стажу ОСОБА_1 ;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2015 року, встановивши доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1% заробітку (заробітної плати для обчислення пенсії, визначеної відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування») за кожен рік роботи понад 20 років;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-III та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв?язку з порушенням термінів їх виплат, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 з дня виникнення права на перерахунок по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті пенсії із її збільшенням на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, у відповідності до положень до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 01.11.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

05.12.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому від просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог зазначивши, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.

Відповідач зазначає, що з 01.04.2023 року ОСОБА_1 було проведено автоматично черговий індивідуально-масовий перерахунок по стажу, а саме зараховано стаж роботи за період з 01.03.2021 по 31.08.2022 року.

Крім того, 12.01.2015 ОСОБА_1 було особисто подано заяву на перерахунок пенсії відповідно до частини 4 статті 42 Закону №1058 із додаванням стажу та заробітної плати. Перерахунок пенсії було проведено з урахуванням стажу та заробітної плати із застосуванням абзацу першого і другого частини першої статті 28 Закону №1058 у редакції Закону України №3668-VI від 8 липня 2011 року Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, як найбільш доцільний та вигідний варіант для Позивачки. У результаті даного перерахунку, оскільки було враховано і набутий страховий стаж і заробітну плату, змінюються умови обчислення призначеної пенсії, в тому числі, понаднормовий стаж розраховується згідно з нормами права, що чинні на момент проведення такого перерахунку.

Відповідно до ст. 28 Закону №1058 у редакції, чинній на момент здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35, а у жінок - 30 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За кожний повний рік страхового стажу понад 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З огляду на це, для встановлення доплати в розмірі 1% заробітної плати для обчислення розміру пенсії відповідно до частин 1, 2 ст. 40 Закону №1058 немає законних підстав.

Згідно з наявними матеріалами страховий стаж ОСОБА_1 склав 49 років 9 місяців 18 днів. У зв`язку з чим надбавка за понаднормовий стаж Позивачки (за 19 років) склала 397,67 грн.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та з 21.09.2010 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

18.08.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії відповідно до норм ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у редакції, яка передбачала, що за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області листом від 12.09.2023 № 15635-13580/Ф-02/8-0200/23 повідомило позивача, що 12.01.2015 нею було подано заяву про перерахунок пенсії відповідно частини 4 статті 42 Закону № 1058. Перерахунок пенсії було проведено з урахуванням стажу та заробітної плати із застосування абзацу першого і другого частини першої статті 28 Закону №1058 у редакції Закону України №3668-VI від 8 липня 2011 року "Про заходи щодо законодавчо забезпечення реформування пенсійної системи". У результаті даного перерахунку понаднормовий стаж розраховується з урахуванням, що повним вважається стаж 30 років для жінок та 35 років для чоловіків.

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, а доводи відповідача хибними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058).

Закон №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як зазначено у статті 1 Закону України №1058-IV, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Згідно з абзацом 8 частини другої статті 5 Закону України №1058-IV виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

Нормами частини 1 статті 28 Закону №1058-IV, які діяли на момент виникнення у позивача права на пенсію, передбачалося, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З 01.10.2011, набув, чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VІ від 08.07.2011, яким внесено зміни у низку Законів України щодо пенсійного забезпечення громадян, зокрема, і в ст. 28 Закону №1058-IV.

З урахуванням змін від 01.10.2011 стаття 28 Закону №1058-IV передбачає збільшення пенсії жінкам за кожний рік страхового стажу понад 30 років на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком.

Саме з цієї підстави відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку, оскільки вважає, що так як вона звернулася до пенсійного органу за перерахунком пенсії після набуття чинності з 01 жовтня 2011 року змін до Закону №1058-IV, з 12.01.2015 підстав для обрахунку понаднормативного стажу у розмірі 1 відсотку пенсії за віком за кожний рік страхового стажу понад 20 років відсутні.

Суд критично ставиться до таких доводів з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 28 Закону №1058-IV (у редакції з 01.10.2011) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

При цьому, відповідно до пункту 4-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV для осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», крім тих, яким після набрання чинності зазначеним Законом здійснювався перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за періоди страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії:

мінімальний розмір пенсії за віком, передбачений абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за наявності у чоловіків 25 років, а у жінок 20 років страхового стажу;

збільшення пенсії, передбачене абзацом другим частини першої статті 28 цього Закону, встановлюється за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам.

Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» прийнятий 08.07.2011 року та набрав чинності 01.10.2011 року, після того як позивачеві призначено пенсію за віком, що не заперечується сторонами.

Згідно з матеріалами справи позивачеві призначено пенсію 02.11.2010 з розрахунку 37 років 9 місяців 18 днів загального стажу роботи, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про розповсюдження на неї приписів статті 28 Закону №1058-ІV з урахуванням пункту 4-1 Прикінцевих положень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач при перерахунку пенсії позивача помилково застосував норму закону, яка на момент виникнення права на пенсію не діяла.

Згідно з статтею 58 Конституції України «закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Справа «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (заяви №№65731/01 та 65900/01) - в сучасній демократичній державі багато осіб протягом усього свого життя або ж його частини, коли йдеться про засоби для існування, перебувають у повній залежності від виплат за соціальним страхуванням або соціальним забезпеченням. В правових системах багатьох країн визнається, що такі особи потребують певного забезпечення, і відтак для них передбачається, що в разі дотримання умов, за яких вони можуть скористатися цими встановленими для них виплатами, вони автоматично будуть отримувати відповідні виплати.

Справа «Сук проти України» (Заява №10972/05) від 10 березня 2011 року поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (пункти 22, 23).

Враховуючи викладені обставини в сукупності суд приходить до висновку, що відмова відповідача у перерахунку понаднормового стажу позивача у розмірі 1 відсотку розміру пенсії за віком за кожний рік страхового стажу понад 20 років відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка діяла на момент виникнення права на пенсію не відповідає вищезазначеним критеріям, а тому є протиправною.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права.

З огляду на викладене, позовні вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.02.2015 року, встановивши доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1% заробітку (заробітної плати для обчислення пенсії, визначеної відповідно до частин 1, 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування») за кожен рік роботи понад 20 років, підлягають задоволенню.

Що ж стосується вимоги про нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, то суд зауважує наступне.

Частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з частиною першою-другою статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі №2050-III слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), сума індексації грошових доходів громадян.

Враховуючи зазначені вище, суд доходить висновку, що оскільки непроведення виплати пенсії позивачці відбулося з вини держави в особі її компетентного органу (пенсійного органу), тому поновлення виплати пенсії має проводитися з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону 1058-IV.

Зазначені висновки суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат, враховуються: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також документи що підтверджують оплату наданих послуг.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

До суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано:

- Договір про надання правової допомоги від 15.05.2023;

- Акт приймання наданих юридичних послуг за договором від 15.05.2023, від 16.10.2023;

- детальний опис наданих послуг від 16.10.2023

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.11.2019 серія ВН № 000605;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 20.10.2023 серії АВ №1099100;

- квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки № ПН 4472972;

Із цих документів встановлено, що 15.05.2023 між адвокатом Мерженко Т.П. та позивачем укладено Договір про надання правової допомоги.

Відповідно до п.1.1 Договору Адвокату надано право здійснювати представництво інтересів Клієнта в усіх без винятку судових органах, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" адміністративних та господарських судах, а в разі оскарження рішення останніх - у відповідній апеляційній та касаційній інстанціях, в т.ч. у Верховному Суді, з усіма правами, наданими сторонам відповідними процесуальними законами.

Сторони погодили, що вартість правової допомоги за договором зазначається в актах приймання-передачі та в платіжних (розрахункових документах) (п.п. 2.1 Договору).

Відповідно Акту приймання наданих юридичних послуг за договором від 15.05.2023, від 16.10.2023, загальна вартість наданих юридичних послуг складає 5000 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що розмір понесених витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн підтверджено наданими стороною позивача доказами, проте є не співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

На думку суду, майже усі надані адвокатом послуги охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) є неспівмірним із складністю такої роботи (наданих послуг). Адміністративна справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Беручи до уваги предмет спору, складність справи, обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає, що витрати на правову допомогу, на відшкодування яких у позивача виникло право за результатами розгляду цієї справи, підлягають зменшенню та на користь позивача належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмовити ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії із її збільшенням на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років.

Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2015 року, встановивши доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 1% заробітку за кожен рік роботи понад 20 років.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн (три тисячі гривень) 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна