Справа № 607/933/24
Суддя: Ломакін В. Є.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2024 Справа №607/933/24 Провадження №2-а/607/82/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Ломакіна В.Є.

при секретарі с/з Максим`юк Я.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м. Тернопіль позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №824778 від 05 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №824778 від 05 січня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн. Позов обґрунтовує тим, що 05 січня 2024 року близько 19 год. 53 хв. в с. Острів його автомобіль було зупинено працівниками поліції, які повідомили, що у керованому ним транспортному засобі не проглядається номерний знак з відстані 20 метрів. Перевіривши на місці зупинки транспортний засіб, позивач заперечив звинувачення поліцейських, оскільки задній номерний знак в автомобілі не був забрудненим і його підсвітка була справною. Незважаючи на пояснення ОСОБА_1 з приводу того, що порушення ПДР він не допускав, не провівши жодних вимірювань з метою визначення відстані на якій номерний знак автомобіля не проглядається, поліцейський повідомив позивачу, що відносно нього буде винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення та вимагав пред`явлення документів. Разом з тим, на переконання ОСОБА_1 , зупинка його транспортного засобу була безпідставною, а тому він вважав вимогу поліцейського про пред`явлення документів незаконною. Таким чином, позивач стверджує, що зазначених в постанові правопорушень він не вчиняв, а тому просить оскаржувану постанову скасувати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, згідно адміністративного позову просив проводити розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представником відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області поштовим зв`язком подано відзив на позов, згідно якого представник відповідача вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається із оскаржуваної постанови, позивач ОСОБА_1 05 січня 2024 року близько 19 год. 53 хв. по вул. Корбуди в с. Острів, керував автомобілем Рено Трафік д.н.з. НОМЕР_1 , в якому номерний знак не проглядався з відстані 20 метрів, чим порушив вимоги п. 2.9 (в) ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб та поліса обов`язкового цивільного страхування на вказаний транспортний засіб, чим порушив вимоги п.п. 3.1а, 3.1б, 2.1 ґ та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 126 КУпАП. Відповідач стверджує, що відеозаписом з автомобільного реєстратора та нагрудної відеокамери чітко зафіксований факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Отже, оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною, а тому підстави для її скасування відсутні.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, згідно відзиву на адміністративний позов просив справу слухати у його відсутності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов та відзив на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час розгляду даної справи, судом встановлено, що 05 січня 2024 року інспектором СРПП ВП №1 (м. Тернопіль) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Касімов В.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №824778, згідно якої ОСОБА_1 05 січня 2024 року близько 19 год. 53 хв. в с. Острів по вул. Корбуди, керував автомобілем Рено Трафік д.н.з. НОМЕР_1 , в якому номерний знак не проглядався з відстані 20 метрів, при перевірці документів не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування, чим порушив вимоги п.п. 2.9в, 3.1а, 3.1б, 2.1ґ ПДР, та вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121-3, ч.1 ст. 126 КУпАП, за що у відповідності до ст. 36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

Вимогами пункту 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі якихсуд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись положеннями ч. ч. 1, 3-5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилання на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що до неї додано відео з нагрудної відеокамери.

Зазначене відео, в якості доказу, долучено представником відповідача до відзиву на позов, на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121-3, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Суд, дослідивши надане з нагрудної камери відео встановив, що на ньому зафіксовано спілкування поліцейських із позивачем, яке розпочинається з моменту, коли інспектор підходить до припаркованого транспортного засобу, у якому на сидінні водія знаходиться ОСОБА_1 . При спілкуванні із водієм поліцейський повідомив йому про причину зупинки, яка полягала в тому, що у транспортному засобі не проглядається номерний знак з відстані 20 метрів. Водій вийшов з автомобіля і спільно із працівниками поліції оглянув задній номерний знак транспортного засобу, який на момент огляду не був забрудненим та працювала підсвітка номерного знаку. Незважаючи на це, поліцейський стверджував, що номерний знак в автомобілі не проглядається з відстані 20 метрів і вимагав у ОСОБА_1 пред`явити посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб та поліса обов`язкового страхування. В свою чергу ОСОБА_1 вказував поліцейському на те, що зупинка його транспортного засобу є безпідставною, а тому вимога пред`явити документи є незаконною. Жодних замірів, з метою визначення відстані на якій номерний знак автомобіля не проглядається, поліцейськими не проводилось.

Окрім зазначеного вище відео представником відповідача в якості доказу надано відео із реєстратора службового транспортного засобу працівників поліції. Разом з тим з відеозапису вбачається, що події відбувалися в темну пору доби, що позбавляє суд можливості беззаперечно встановити, чи проглядається номерний знак у автомобілі позивача з відстані 20 метрів.

Поряд з цим посилання на відео із реєстратора службового транспортного засобу працівників поліції, як на доказ, відсутнє в постанові серії БАД №824778, тому не може бути взято судом до уваги під час розгляду справи про оскарження цієї постанови.

Отже, наданими представником відповідача доказами не підтверджено факту порушення ОСОБА_1 п. 2.9в ПДР.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Інших підстав для перевірки посвідчення водія, документів на право керування транспортним засобом та поліса обов`язкового страхування, у посадової особи відповідача, в спірних правовідносинах не було.

Оскільки, працівниками поліції не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, суд дійшов висновку про неправомірність вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. посвідчення водія, реєстраційного документу на транспортний засіб, поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а позивач, в свою чергу, не був зобов`язаний виконувати дану вимогу, і тому в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП.

При прийнятті рішення у даній справі суд враховує і те, що Верховний Суд в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 26 квітня 2018 року висловив правову позицію в постанові по справі № 338/1/17, згідно якої постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Тому, посилання на неї як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений і тому таке рішення має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті зазначеного дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Беручи до уваги вказане вище, суд дійшов висновку, що вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, зазначених в оскаржуваній постанові від 05 січня 2024 року не підтверджується жодним належним і допустимим доказом.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано суду належних доказів на спростування доводів позивача, та підтвердження вчинення ним вказаного в оскаржуваній постанові правопорушення, а будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд вважає, що дії інспектора щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірними, відтак постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

При цьому, вирішуючи заявлений адміністративний позов, суд враховує вимоги ч.3 ст.286 КАС України, згідно якої за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право прийняти лише такі рішення: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Окрім цього, частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 605,60 грн, що підтверджується квитанцією від 10 січня 2024 року за №. Відтак сума сплаченого судового збору підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 20, 72, 73, 74, 76, 77, 90, 139, 243-246, 257, 258, 260, 262 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАД №824778 від 05 січня 2024 року за ч. 1 ст. 121-3, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3, ч.1 ст. 126 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На виконання вимог п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ;

Відповідач: Відповідач: Головне управління Національної поліції у Тернопільській області, , місцезнаходження: вул. Валова, 11, м. Тернопіль.

Головуючий суддяВ. Є. Ломакін