Справа № 120/8251/23
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 лютого 2024 р. Справа № 120/8251/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук І.М., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 28.10.2022 року по 11.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2021 рік, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 35 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2022 та 01.01.2023.

Ухвалою від 16.06.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

07.11.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що позивач проходив військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у військовій частині НОМЕР_3 . Зазначив, що військовослужбовці, які проходять службу у військовій частині НОМЕР_3 перебувають на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 з 01.02.2023, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №27 від 25.01.2023. Представник відповідача зазначив, що до 01.02.2023 військовослужбовці військової частини НОМЕР_3 перебували на грошовому забезпеченні в іншій військовій частині. З огляду на викладене зазначив, що позовні вимоги позивача до військової частини НОМЕР_1 щодо зобов`язання відповідача обчислити та виплатити позивачу грошове забезпечення з 28.10.2022 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 не підлягають задоволенню. Стосовно решти вимог даного позову представник відповідача зазначив, що пунктом 4 постанови КМ України №704 (в редакції чинній на момент проходження служби позивачем) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13 і 14. З огляду на викладене, зазначив, що грошове забезпечення позивача в період з 01.02.2023 по 11.05.2023 виплачувалось в розмірі, обрахованому у відповідності до чинного законодавства. Посилаючись на наведені вище обставини, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні даного адміністративного позову.

Ухвалою від 08.11.2023 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 документально підтверджену інформації стосовно того, у якій саме військовій частині перебували на грошовому забезпеченні військовослужбовці військової частини НОМЕР_3 в період з 28.10.2022 по 01.02.2023.

Ухвалою від 06.12.2023 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ). Даною ухвалою також запропоновано другому відповідачу у 15-денний строк з дня отримання копії даної ухвали подати відзив на позов із поясненнями по суті заявлених вимог.

09.02.2024 представником Військової частини НОМЕР_2 подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зазначив, що пунктом 4 постанови КМ України №704 (в редакції чинній на момент проходження служби позивачем) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13 і 14.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач проходив військову службу у Військовій частина НОМЕР_3 .

Також в ході розгляду справи встановлено, що з 28.10.2022 по 31.01.2023 військова частини НОМЕР_3 перебувала на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_2 .

В період з 01.02.2023 по 11.05.2023 Військова частина НОМЕР_3 перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 №115 від 11.05.2023 полковника ОСОБА_1 , звільненого з військової служби відповідно до наказу №402 від 01.05.2023, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 11.05.2023.

У відповідності до даного наказу позивачу було виплачено:

- грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік;

- грошова компенсація за невикористанні дні щорічної відпустки за 125 діб;

- грошова компенсація за невикористанні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій за 14 діб;

- одноразова грошова допомога при звільненні за повних 34 роки служби.

Втім, вважаючи, що відповідачем протиправно не враховано розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2022 та 01.01.2023 при обчисленні грошового забезпечення з 28.10.2022 року по 11.05.2023, а також інших одноразових видів грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Так, 30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою, зокрема, затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Однак, Постановою № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції:

"4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".

Разом із тим, слід врахувати, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови КМ України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови КМ України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.

Таким чином, відповідно до редакції п. 4 постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток Додатку 1 та пункту Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Із наведеного вище слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.

А тому, з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідачів щодо обчислення та виплати позивачеві в заниженому розмірі грошового забезпечення з та інших одноразових видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, є протиправними.

Втім, заперечуючи проти задоволення вимог даного позову, представник Військової частини НОМЕР_1 не заперечує факт проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_3 в період з 28.10.2022 по 11.05.2023.

Разом із тим, представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказав на те, що військовослужбовці, які проходять службу у військовій частині НОМЕР_3 перебувають на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 лише починаючи з 01.02.2023.

На підтвердження даних обставин відповідачем надано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №27 від 25.01.2023.

Як видно із змісту даного наказу №27 від 25.01.2023, останнім вирішено створити спільне фінансове господарство у військовій частині НОМЕР_1 та зарахувати на фінансове забезпечення військову частину НОМЕР_3 та військову частину НОМЕР_5 . Наказ вступає в дію з 01.02.2023 (п. 4 Наказу).

Ухвалою від 08.11.2023 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 документально підтверджену інформацію стосовно того, у якій саме військовій частині перебували на грошовому забезпеченні військовослужбовці військової частини НОМЕР_3 в період з 28.10.2022 по 01.02.2023.

30.11.2023 від відповідача надійшли пояснення із яких слідує, що в період з 28.10.2022 по 01.02.2023 позивач перебував на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_2 .

Із наведеного вище слідує, що частина вимог даного позову, які стосуються визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення розміру грошового забезпечення позивача за період з 28.10.2022 по 31.01.2023 скеровані позивачем до неналежного відповідача.

Як наслідок, ухвалою від 06.12.2023 залучено до участі у справі в якості другого відповідача Військову частину НОМЕР_2 .

09.02.2024 представником Військової частини НОМЕР_2 подано відзив на позовну заяву, в якому останній не заперечив факту перебування позивача в період з 28.10.2022 по 31.01.2023 на фінансовому забезпеченні у Військовій частини НОМЕР_2 .

При цьому, у відзиві на позовну заяву представник Військової частини НОМЕР_2 підтвердив те, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям здійснювалась із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність дій Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення розміру грошового забезпечення позивача за період з 28.10.2022 по 31.01.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 та 01.01.2023.

Як наслідок, Військову частину НОМЕР_2 слід зобов`язати здійснити ОСОБА_1 перерахунок його грошового забезпечення з 28.10.2022 по 31.01.2023 із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 та 01.01.2023, та провести його виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Враховуючи те, що решта виплат, обрахунок яких є предметом оскарження за даним позовом, мають компенсаційний характер та виплачуються із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, суд приходить до висновку, що позивачем обгрунтовано заявлено відповідні вимоги саме до Військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити позивачу перерахунок його грошового забезпечення з 01.02.2023 по 11.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні за повні 34 роки календарної служби, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2021 рік, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 35 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік, із врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 28.10.2022 по 31.01.2023 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 та 01.01.2023.

Зобов`язати Військову частин НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок його грошового забезпечення з 28.10.2022 по 31.01.2023 із врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2022 та 01.01.2023, а також провести виплату грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 01.02.2023 по 11.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні за повні 34 роки календарної служби, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2021 рік, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 35 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023.

Зобов`язати Військову частин НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок його грошового забезпечення з 01.02.2023 по 11.05.2023, грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, одноразової грошової допомоги при звільненні за повні 34 роки календарної служби, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 рік, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2021 рік, грошової компенсації за 45 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік, грошової компенсації за 35 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за 2023 рік, із врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2023, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , )

Повний текст рішення складено 19.02.2024.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна