Справа № 420/11555/23
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Головуючий в 1 інстанції Самойлюк Г.П.
Дата і місце ухвалення 07.08.2023р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Федусика А.Г.,
Шевчук О.А.,
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо не нарахування ОСОБА_1 з 01.02.2022р. в повному розмірі доплати до пенсії згідно із постановою Кабінету Міністрів України від №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб»;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.02.2022р. щомісячну доплату у розмірі 2000 грн., відповідно до постанови №713 в повному обсязі з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром пенсії та максимального відсотку з 77% до 70%;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області щодо не проведення нарахування та несплати суми індексації ОСОБА_1 з 01.12.2019 року по 01.03.2022 року та нарахування в заниженому розмірі суми індексації з 01.03.2022 року по 31.05.2023 року та її невиплату;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області провести перерахунок та виплачувати з 01.12.2019 року пенсію ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням сум індексації на суму підвищення пенсії, установлених постановами Кабінету Міністрів України № 124 від 20.02.2019р; №251 від 01.04.2020р; №127 від 19.05.2023р; №34 від 22.02 2021 року; №118 від 16.02.2022 року; №168 від 16.02.2023 року, №713 від 14.07.2021) з 01.12.2019 року без застосування максимальним розміром пенсії у розмірі 77% грошового забезпечення з врахуванням надбавок, доплат, підвищень та сум індексації з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо не нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії з 01.12.2019 року згідно рішення у справі №540/3786/21;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії у повному обсязі з 01.12.2019 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023р. позов частково задоволено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 р. змінено.

05.02.2024 року представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, яким стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області понесені позивачем витрати пов`язані із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанціях.

Ознайомившись зі змістом вказаної вище заяви, а також наявними у справі матеріалами, колегія судів зазначає наступне:

Частиною першою статті 252 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України).

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України зазначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч. 6-7 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при зверненні до суду першої інстанції позивачем у позові було заявлено вимогу про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області витрат пов`язаних із сплатою судового збору, а також витрат на правничу допомогу у сумі 8000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 10.04.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання консультацій та представництво інтересів Замовника, в тому числі в судових органах.

З актів виконаних робіт від 15.05.2023р. та від 02.02.2024р. вбачається, що загальна вартість наданих позивачу послуг в суді першої інстанції складає 8000 грн., в суді апеляційної інстанції складає 8500 грн.

Позивач надав до суду апеляційної інстанції квитанції, що підтверджують сплату на користь ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму 9000 грн. за юридичні послуги до договору від 10.04.2023 року.

Водночас, в апеляційній скарзі позивач, в тому числі просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу понесені ним у суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 10000 грн. (8000+2000).

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України обумовлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

За змістом ч. 5 ст. 134 КАС України регламентовано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2019 року по справі № 810/2760/17.

В даному випадку, на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката в судах першої та апеляційної інстанціях було надано Договір про надання правової допомоги від 10.04.2023 року, акти виконаних робіт від 15.05.2023р., від 02.02.2024р., а також квитанції про сплату коштів.

Колегія суддів враховує, що дана справа не є складною, обсяг і складність складених адвокатом процесуальних документів є не значними.

Зважаючи на зазначене, а також враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони, заявлена сума витрат на правничу допомогу пов`язану із розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанціях у розмірі 10 000 грн. є завищеною, а тому підлягає зменшенню до 7000 грн.

Щодо суми судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача, судова колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до квитанцій від 17.08.2023 року позивач при зверненні з апеляційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023р. сплатив судовий збір у розмірі 3220,80 грн.

Зважаючи на те, що в даному випадку судом апеляційної інстанції при винесенні постанови від 02.02.2024 року було частково задоволено вимоги апеляційної скарги, колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача частини суми судового збору, яка ним була сплачена при зверненні до суду, а саме 1610,40грн.

Колегія суддів доходить висновку, що заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню з прийняттям додаткової постанови про стягнення на користь позивача за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу пов`язану із розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій у розмірі 7000 грн., що є співмірною сумою відшкодування витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача з огляду на складність даної справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, а також про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань позивача сплаченої суми судового збору у розмірі 1610,40грн.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Керуючись ст. 133, ст. 139, ст. 252, ст. 311, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329, ст. 331 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №420/11555/23 задовольнити частково.

Прийняти у справі додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу пов`язані із розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій у сумі 7000 грн., (сім тисяч гривень) та судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги в сумі 1610,40 (одна тисяча шістсот десять гривень 40 коп.) грн.

У стягненні решти судових витрат - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Бойко
Судді А.Г. Федусик О.А. Шевчук.