Справа № 280/9970/23
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 лютого 2024 року Справа № 280/9970/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.11.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті в повному обсязі додаткових виплат позивачу в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 за період часу з 01.03.2023 по 31.10.2023 (період знаходження на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я) в розмірі 800000 грн.;

зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплатити додаткові виплати в повному обсязі позивачу в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 за період часу з 01.03.2023 по 31.08.2023 (період знаходження на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я) в розмірі 800000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що під час виконання бойового завдання в районні населеного пункту Василівка Запорізької області позивач отримав поєднану травму - закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку; забійна рана скроневої ділянки зліва, вогнепальне поранення передньої частини грудної стінки справа, вогнепальне поранення лівого плеча, вогнепальне поранення лівого передпліччя, рвана рана лівого передпліччя, багато уламковий вогнепальний перелом променевої кістки лівого передпліччя, вогнепальне поранення лівої гомілки. Внаслідок вказаного поранення, проходив стаціонарне лікування та перебував у відпустці за станом здоров`я. З моменту отримання порання та протягом всього курсу лікування, а також відпустки за станом здоров`я на підставі рішення військово-лікарської комісії позивач не отримував у повному обсязі належних виплат, передбачених Постановою КМУ №168. Вважає такі дії військової частини НОМЕР_1 неправомірними. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 04.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, із позовними вимогами не погоджується. Зазначає, що позивачу додаткова винагорода виплачувалась до 01.03.2023, після чого ОСОБА_1 звільнений з займаної посади та зарахований в розпорядження та з посиланням на пункти вимог 5 та 6 Розділу ХХVIII Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та вважає що грошове забезпечення йому повинно виплачуватися в розмірі, яку він отримував за займаною посадою до зарахування в розпорядження.

Позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача, в якій підтримано заявлені позовні вимоги та наведено заперечення стосовно тверджень відповідача, викладеного у відзиві.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав заперечення на відповідь.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 20.09.2022 №1600, позивач 28.02.2022 під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини, під час бойових дій поблизу населеного пункту Василівка Запорізької області отримав поранення.

Після отриманого поранення, позивач перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я:

28.02.2022 -07.03.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №3365);

07.03.2022 -09.03.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № Е 2173);

10.03.2022 -13.03.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписний (перевідний) епікріз із медичної карти стаціонарного хворого №1946);

13.03.2022 -08.04.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №487);

09.04.2022 -18.04.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4524);

18.04.2022 -02.05.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4914);

03.05.2022 -17.05.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5533);

17.05.2022 -27.05.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №6252 );

27.05.2022 -09.06.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №6964 );

10.06.2022 -30.06.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти хворої №3649 );

01.07.2022 -18.07.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти хворого №4226 );

19.07.2022 -09.08.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №1677);

10.08.2022 -08.09.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №4287/661);

09.09.2022 -15.09.2022 проходив стаціонарне лікування, (Виписка епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №246);

16.09.2022 -06.10.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №5348/860);

07.10.2022 -21.10.2022 проходив стаціонарне лікування, (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №5492/886);

22.10.2022 -27.10.2022 проходив стаціонарне лікування (Довідка №658 від 27.10.2022);

28.10.2022 -14.11.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти хворого №7779);

15.11.2022 -06.12.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №4138);

07.12.2022 -22.12.2022 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №5348/860);

23.12.2022 -05.01.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №57/6);

06.01.2023 -26.01.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №71);

27.01.2023 -14.02.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти хворого №941);

15.02.2023 -15.03.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти хворого №1543);

16.03.2023 -06.04.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №1936/281);

07.04.2023 -24.04.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №1385);

25.04.2023 -16.05.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №2882/436);

17.05.2023 -28.06.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти хворого №4148);

29.06.2023 по 26.07.2023 - Довідка Військово-лікарської комісії (Військова частина НОМЕР_2 ) № 6776 від 29.06.2023 - відпустка за станом здоров`я на 30 календарних днів.

27.07.2023 -17.08.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №5771/1950).

18.08.2023 -04.09.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка з медичної карти стаціонарного хворого №6340/670).

05.09.2023 -10.10.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти №9776 ).

11.10.2023 18.10.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка-епікріз із медичної карти стаціонарного хворого №325).

19.10.2023- 09.11.2023 проходив стаціонарне лікування (Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №7552).

11 листопада 2023 року Позивачем на адресу військової частини НОМЕР_1 були направлені виписки із медичної картки з березня 2023 року по листопад 2023 року та висновки ВЛК та рапорт з проханням здійснити виплати за весь час перебування на стаціонарному лікуванні відповідно до Постанови КМУ №168 від 28.02.2022р.

Оскільки виплати не були здійснені, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

В силу статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно пункту першого статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

Абзацом першим пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

Згідно з Постановою КМ № 836 від 09.08.2023 Постанову №168 було доповнено пунктом 1-2 та визначено, що у частині виплати додаткової винагороди цей пункт застосовується з 1 червня 2023 року. Згідно пункту 1-2 Постанови №168 до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, весь час перебування Позивача на лікуванні (у відпустці) у зв`язку з отриманням поранення, Постановою 168 було передбачено виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 грн.

У спірний період позивач перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування, що підтверджується відповідними виписками та довідкою військово-лікарської комісії.

На думку суду, аналіз наведених норм Постанови №168 дає підстави для висновку про встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Також, пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав поранення та перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці на 30 днів за станом здоров`я у спірний період.

Відповідно до Довідки №2840 від 11.09.2023, за спірний період відповідач здійснив нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн. в місяць в період з березня 2022 року по лютий 2023 року. З березня 2023 року нарахування додаткової винагороди припинено.

Суд вважає, що відповідачем додаткова винагорода безпідставно ненарахована та невиплачена позивачу з березня 2023 року.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Таким чином, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Отже, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди за час перебування у відпустці за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеному, позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, з розрахунку на місяць, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини та перебуванням у відпустці за станом здоров`я протягом періоду з 01.03.2023 р. по 31.10.2023 р. в розмірі 800 000,00 грн.;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) додаткову винагороду в розмірі додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, з розрахунку на місяць, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини та перебуванням у відпустці за станом здоров`я протягом періоду з 01.03.2023 р. по 31.10.2023, яка складає 800 000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19.02.2024.

Суддя А.В. Сіпака