Справа № 120/17948/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 лютого 2024 р. Справа № 120/17948/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005)

Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29013)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 від 23.08.2023 року №20 про відмову в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язання відповідача 1 зарахувати позивачеві до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 19.04.1988 року по 05.06.2000 року; з 06.09.2000 року по 05.11.2000 року; з 10.05.2002 року по 25.09.2002 року та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня виникнення у позивача права на отримання пенсії за віком.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 15.08.2023 року звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком. Розгляд вказаної заяви здійснював відповідач 2. Так, за результатами опрацювання поданих позивачем документів, відповідачем 2 23.08.2023 року прийнято рішення №20 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю достатнього страхового стажу. Вважаючи рішення відповідача 2 протиправним позивач, з метою його скасування, звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.12.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою у відповідача 1 витребувано належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Суд зазначає, що ухвала суду про відкриття провадження доставлена через підсистему "Електронний суд" в електронний кабінет відповідачів 06.12.2023 року.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористались, відтак суд, керуючись приписами КАС України, розглядає справу за наявними матеріалами.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

15.08.2023 року позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На момент звернення із заявою вік позивач становив 60 років 01 місяць 21 день.

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснював відповідач 2.

Так, за результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 2 23.08.2023 року прийнято рішення № 20 про відмову в призначенні пенсії.

Підставою для відмови слугувала відсутність у позивача необхідного страхового стажу (30 років).

Відповідачем 2 до страхового стажу позивача не зараховано період її роботи згідно з трудовою книжкою від 10.10.1983 року серія НОМЕР_1 (оскільки сканкопія першої сторінки документу непридатна до сприйняття, не читається прізвище, ім?я, по батькові власниці); періоди з 19.04.1988 року та з 04.03.1992 року по 05.06.2000 року згідно з архівною довідкою від 11.07.2023 року № 01-19/263 (оскільки відсутні запис про звільнених з роботи та інформація про реорганізацію підприємства, крім того у довідці про заробітну плату від 27.06.2023 № 01-19/240 за період з квітня 1988 по березень 1991 відсутні по батькові особи, що не відповідає паспортним даним заявниці); період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно із свідоцтва про народження дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (оскільки в документі відсутня інформація про видачу паспорту зазначеної особи); періоди з 06.09.2000 року по 05.11.2000 року, з 10.05.2002 року по 25.09.2002 року (оскільки записи в трудовій книжці не підтверджені індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків); період з 06.09.2000 року по 05.11.2000 року згідно з довідкою від 19.06.2023 року №359 (оскільки в записі наявні розбіжності між датою припинення допомоги по безробіттю (05.11.2000 року) та датою наказу (05.11.2003 року)); період з 30.06.2004 року по 12.09.2004 року (оскільки виплата матеріальної допомоги по безробіттю не підлягає соціальному страхуванню); періоди з 06.11.2004 року по 16.03.2005 року та з 01.03.2006 року по 06.06.2006 року (оскільки відсутня інформація про сплату внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).

Таким чином, відповідач 2 дійшов висновку, що страховий стаж позивача складає 23 роки 07 місяців 15 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача 2 позивач звернулась до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд керується такими мотивами.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено наступні види пенсійних виплат, що призначаються в солідарній системі:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, передумовою призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність двох складових: віку особи та відповідного страхового стажу.

Ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло до 01.01.2004 року , зокрема, у ст. 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Ч. 1, 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження стажу також регламентовано у ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 17-18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 15.08.2023 року позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На момент звернення із заявою вік позивач становив 60 років 01 місяць 21 день.

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснював відповідач 2.

Так, за результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 2 23.08.2023 року прийнято рішення № 20 про відмову в призначенні пенсії.

Відповідачем 2 до страхового стажу позивача не зараховано:

- період її роботи згідно з трудовою книжкою від 10.10.1983 року серія НОМЕР_1 (оскільки сканкопія першої сторінки документу непридатна до сприйняття, не читається прізвище, ім?я, по батькові власниці);

- періоди з 19.04.1988 року та з 04.03.1992 року по 05.06.2000 року згідно з архівною довідкою від 11.07.2023 року № 01-19/263 (оскільки відсутні запис про звільнених з роботи та інформація про реорганізацію підприємства, крім того у довідці про заробітну плату від 27.06.2023 № 01-19/240 за період з квітня 1988 по березень 1991 відсутні по батькові особи, що не відповідає паспортним даним заявниці);

- період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно із свідоцтва про народження дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (оскільки в документі відсутня інформація про видачу паспорту зазначеної особи);

- періоди з 06.09.2000 року по 05.11.2000 року, з 10.05.2002 року по 25.09.2002 року (оскільки записи в трудовій книжці не підтверджені індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (відсутня інформація про сплату внесків);

- період з 06.09.2000 року по 05.11.2000 року згідно з довідкою від 19.06.2023 року №359 (оскільки в записі наявні розбіжності між датою припинення допомоги по безробіттю (05.11.2000 року) та датою наказу (05.11.2003 року));

- період з 30.06.2004 року по 12.09.2004 року (оскільки виплата матеріальної допомоги по безробіттю не підлягає соціальному страхуванню);

- періоди з 06.11.2004 року по 16.03.2005 року та з 01.03.2006 року по 06.06.2006 року (оскільки відсутня інформація про сплату внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування).

Відтак спірним є питання наявності в позивача необхідного страхового стажу (30 років) для призначення пенсії за віком.

Надаючи оцінку рішенню відповідача 2 № від 23.08.2023 року суд зважає на наступне.

Згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 в ній містяться, серед іншого, такі записи по періоди трудової діяльності позивача:

- №7 19.04.1988 року прийнята завяйцескладом промзони Теплицької птахофабрики;

- №8 05.03.1991 року Теплицька птахофабрика перейменована на племптахорадгосп "Теплицький";

- №9 05.03.1991 року звільнена в зв`язку з перейменуванням птахофабрики на племптахорадгосп по переводу;

- №10 05.03.1991 року прийнята завяйцескладом промзони племптахорадгосп "Теплицький" по переводу;

- №11 17.05.1994 року переведена продавцем фірмового магазину племптахорадгоспу;

- №12 24.05.1999 року звільнена у зв`язку з перейменуванням племптахорадгоспу "Теплицький" по переводу;

- №13 24.05.1999 року прийнята в ВАТ "Племптахокомбінат "Теплицький" на посаду пташниці по переводу;

- №14 05.06.2000 року звільнена з посади пташниці-оператора ВАТ "Племптахокомбінат "Теплицький" у зв`язку з ліквідацією підприємства;

- №15 06.09.2000 року розпочато виплату допомоги по безробіттю;

- №16 05.11.2000 року закінчено виплату допомоги по безробіттю;

- №17 10.05.2002 року прийнята на роботу по обробітку цукрових буряків в ТОВ "Карабелівка";

- №18 25.09.2002 року звільнена з роботи в ТОВ "Карабелівка" по закінченню сезонних робіт;

- №21 29.06.2004 року розпочато виплату матеріальної допомоги відповідно до ст. 27 п. 1 Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття";

- №22 12.09.2004 року закінчено виплату матеріальної допомоги в період професійного навчання відповідно до ст. 31 п. 1 п. 12 Закону України " Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття";

- №23 06.11.2004 року зарахована на роботу в`язальницею ручної в`язки в МПП "Експрес";

- №24 13.06.2005 року звільнена з роботи з МПП "Експрес";

- №25 01.11.2005 року зарахована на посаду продавця в кіоск "Арарат" МПП "Ліліт";

- №26 06.06.2006 року звільнена з роботи в МПП "Ліліт".

Суд зазначає, що порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Так, відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/1184 (далі - Порядок), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління за місцем проживання (реєстрації).

П.4.1 розділу ІV Порядку визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Відповідно до п. 4.2 розділу ІV Порядку при прийманні документів

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;

проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;

з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;

повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;

сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;

надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;

повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;

видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;

повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно п. 4.3 розділу ІV Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

П. 4.7 розділу ІV Порядку визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, аналізуючи відмову відповідача 2 в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи згідно з трудовою книжкою від 10.10.1983 року серія НОМЕР_1 з підстав непридатності для сприйняття сканкопії першої сторінки даної трудової книжки, суд вказує, що п. 4.2 розділу ІV Порядку чітко визначено, що саме працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, здійснює сканування наданих особою документів.

Перекладання на позивача відповідальності у вигляді відмови у зарахуванні страхового стажу відповідно трудової книжки серія НОМЕР_1 з підстав того, що уповноважений працівник пенсійного органу здійснив неякісне сканування документів, є неприпустимим.

Таким чином, відмова відповідача 2 у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів її роботи згідно з трудовою книжкою від 10.10.1983 року серія НОМЕР_1 є протиправною.

Щодо незарахування періоду роботи з 19.04.1988 року та з 04.03.1992 року по 05.06.2000 року згідно з архівною довідкою від 11.07.2023 року № 01-19/263, то суд вказує, що згідно приписів чинного законодавства основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Водночас, у випадку якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зокрема архівні довідки.

Суд зауважує, що записи в трудовій книжці позивача містять повну інформацію щодо її роботи в зазначений період.

Доказів визнання таких записів недостовірними відповідачами до суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем 2 при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження страхового стажу, враховує, що відповідачами не наведено жодного аргументу, який би вказував на невідповідність даної трудової книжки чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Також суд звертає увагу, що згідно розрахунку страхового стажу позивача відповідачем 2 зараховано до такого стажу період догляду за дитиною до 3-х років з 19.04.1988 року по 10.02.1990 року (1 рік 09 місяців 22 дні).

Стосовно незарахування до страхового стажу позивача періодів з 06.09.2000 року по 05.11.2000 року (отримання допомоги по безробіттю), з 10.05.2002 року по 25.09.2002 року (робота в ТОВ "Карабелівка"), з 06.11.2004 року по 16.03.2005 року (робота в МПП "Експрес) та з 01.03.2006 року по 06.06.2006 року (робота в МПП "Ліліт") у зв`язку з відсутністю інформації про сплату внесків згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, то суд зазначає наступне.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, абз. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з ч. 10 ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами ст. 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, виплати йому заробітної плати не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року (справа № 208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа № 688/947/17), від 30.09.2019 (справа № 316/1392/16-а), від 27.05.2021 (справа № 343/659/17) від 30.12.2021 (справа № 348/1249/17).

Відтак відсутність в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховано особу даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період роботи позивача з 10.05.2002 року по 25.09.2002 року в ТОВ "Карабелівка", з 06.11.2004 року по 16.03.2005 року в МПП "Експрес та з 01.03.2006 року по 06.06.2006 року в МПП "Ліліт" за наявності в трудовій книжці відповідних записів по зазначені періоди роботи не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування вказаних періодів до страхового стажу.

Також суд вказує, що згідно приписів п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Трудова книжка позивача містить належним чином оформлені записи під №15 та №16 про отримання нею допомоги по безробіттю, а тому відмова відповідача 2 в зарахуванні періоду отримання вказаної допомоги з 06.09.2000 року по 05.11.2000 року до страхового стажу є протиправною.

Щодо незарахування періоду з 06.09.2000 року по 05.11.2000 року згідно з довідкою від 19.06.2023 року №359 з мотивів того, що в записі наявні розбіжності між датою припинення допомоги по безробіттю (05.11.2000 року) та датою наказу (05.11.2003 року), то суд повторно зауважує основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Дослідивши записи трудової книжки позивача судом встановлено, що в записі №15 зазначено, що 06.09.2000 року позивачеві розпочато виплату допомоги по безробіттю на підставі наказу №87 від 14.06.2000 року, а запис №16 містить відомості про те, що 05.11.2000 року виплату вказаної допомоги припинено на підставі наказу №143 від 05.11.2003 року.

В контексті наведеного суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

З аналізу вказаних норм слід дійти висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку особи здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Відповідачем 2 не враховано, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Отже, незарахування періоду отримання допомоги по безробіттю з 06.09.2000 року по 05.11.2000 року до страхового стажу з підстав наявності описки в даті наказу про припинення такої виплати є протиправним, адже позивач не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки та на неї не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в її трудовій книжці.

Щодо незарахування періоду виплати позивачеві матеріальної допомоги по безробіттю з 30.06.2004 року по 12.09.2004 року, оскільки така не підлягає соціальному страхуванню, суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Таким чином, вищезгаданим законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу лише періоду, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не весь період перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 20.04.2022 року по справі №№638/7217/16-а.

В трудовій книжці позивача міститься запис №21, згідно якого 29.06.2004 року позивачеві розпочато виплату матеріальної допомоги відповідно до п. 1 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", та запис №22, згідно якого 12.09.2004 року закінчено виплату матеріальної допомоги в період професійного навчання відповідно до п. 1 п. 12 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Таким чином, незарахування до страхового стажу позивача періоду отримання нею матеріальної допомоги з 29.06.2004 року по 12.09.2004 року є безпідставним.

Враховуючи наведене в сукупності суд доходить висновку, що рішення відповідача 2 від 23.08.2023 року №20 про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є протиправним та підлягає скасуванню. Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача 1 зарахувати позивачеві до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періоди роботи з 19.04.1988 року по 05.06.2000 року; з 06.09.2000 року по 05.11.2000 року; з 10.05.2002 року по 25.09.2002 року та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня виникнення у позивача права на отримання пенсії за віком, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд зауважує, що відповідно до п. 4.10. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно якого після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

З огляду на те, що позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком до відповідача 1, саме він є органом призначення пенсії та її виплати в даному випадку.

Судом встановлено, що відповідачем 2 зараховано до страхового стажу позивача періоди з 19.04.1988 року по 10.02.1990 року, з 01.01.1999 року по 30.04.1999 року, з 01.06.2000 року по 31.08.2000 року.

Відтак, позовна вимога зобов`язального характеру охоплює періоди, які не є спірним та вже зараховані до страхового стажу позивача згідно розрахунку такого стажу, що міститься в матеріалах справи.

Отже, враховуючи наведене, в межах заявленої позовної вимоги незарахованими залишаються періоди з 11.02.1990 року по 31.12.1998 року, з 01.05.1999 року по 31.05.2000 року, 06.09.2000 року по 05.11.2000 року та з 10.05.2002 року по 25.09.2002 року.

Так, у зв`язку з тим, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача 2 від 23.08.2023 року №20, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 11.02.1990 року по 31.12.1998 року, з 01.05.1999 року по 31.05.2000 року, 06.09.2000 року по 05.11.2000 року та з 10.05.2002 року по 25.09.2002 року та призначити їй пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", адже внаслідок зарахування вказаних періодів страховий стаж позивача становитиме більше 30 років.

Щодо дати, з якої відповідача 1 належить зобов`язати призначити позивачеві пенсію, то суд вказує, що відповідно до приписів ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Водночас, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивач досягла пенсійного віку 24.06.2023 року, а із заявою про призначення пенсії звернулась 15.08.202 року.

Відтак, з урахуванням вищенаведених приписів, пенсію за віком позивачеві належить призначити з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 25.06.2023 року.

Суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку із прийняттям відповідачем 2 спірного рішення, суд вважає за необхідне стягнути саме з відповідача 2 на користь позивача судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №20 від 23.08.2023 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 11.02.1990 року по 31.12.1998 року, з 01.05.1999 року по 31.05.2000 року, з 06.09.2000 року по 05.11.2000 року та з 10.05.2002 року по 25.09.2002 року та призначити їй пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25.06.2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 536 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, 29013, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 19.02.2024 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна