Справа № 240/5052/23
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/5052/23

категорія 102090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (далі - УДМС України в Житомирській області, відповідач), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби Україні в Житомирській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 25.06.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби Україні в Житомирській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №1801/15 від 04.11.2021 року, яким скасовано дозвіл на імміграцію №40/232 від 30 червня 2016 року та посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 11.07.2016 року;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт 5 НОМЕР_3 , виданий 20.07.2015 року Міністерством юстиції.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що проживаючи на законних підставах в Україні та перебуваючи в шлюбі більше двох років із громадянкою України, подав визначені законодавством України документи та отримав дозвіл на імміграцію в Україну від 30.06.2016 року №40/232. На основі дозволу на імміграцію в Україні позивачем було отримано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 11.07.2016 року. У подальшому, 04.06.2020 року, позивач звернувся до УДМС України у Житомирській області із заявою про обмін зазначеної вище посвідки, у зв`язку з досягненням 25-річного віку, проте відповідачем прийнято рішення про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 25 червня 2020 року. 04.11.2021 року відповідачем прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, яким скасовано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 11.07.2016 року. На думку позивача, оскаржувані рішення відповідача прийнято з порушенням вимог законодавства, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Відповідач проти позову заперечив, мотивуючи відсутністю підстав для задоволення позову. Зазначив, що у зв`язку з відсутністю відомостей щодо перетину кордону та занесених паспортних даних до бази даних «Аркан», УДМС в межах повноважень прийнято рішення від 25.06.2020 року про відмову в оформлені (обміні) посвідки на постійне проживання. У зв`язку із ненаданням підтверджуваної інформації про перетин кордону у лютому 2016 року, на підставі висновку від 04.11.2021 року, прийнято рішення №1801/15 від 04.11.2021 року про скасування рішення Богунського відділу у м.Житомирі УДМС у Житомирській області від 30.06.2016 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням обставин про надання дозволу на імміграцію на підставі свідомо неправдивих відомостей, а саме відомостей щодо перетину кордону громадянином Грузії ОСОБА_1 12.02.2016 (виїзд) та 23.02.2016 (в`їзд). На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необгрунтованістю та безпідставністю.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій просить задовольнити позовні вимоги, з мотивів, викладених у позовній заяві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач є громадянином Грузії, який проживаючи в Україні і перебуваючи в шлюбі більше двох років з громадянкою України, подав визначені законодавством України документи та отримав дозвіл на імміграцію в Україну від 30.06.2016 року №40/232.

На основі дозволу на імміграцію в Україні позивачем було отримано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 11.07.2016 року.

04.06.2020 року позивач звернувся до УДМС України у Житомирській області із заявою про обмін зазначеної вище посвідки, у зв`язку з досягненням 25-річного віку, проте відповідачем прийнято рішення про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 25.06.2020 року на підставі пп. 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Кабінетом Міністрів України 321 від 25.04.2018 року.

04.11.2021 року відповідачем прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію на підставі пунктів 1,5 частин першої статті 12 Закону України "Про імміграцію", яким скасовано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 11.07.2016 року.

Вважаючи рішення відповідача необґрунтованими, протиправними, прийнятими з формальних підстав, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-III від 7 червня 2001 року "Про імміграцію" (далі -Закон №2491-III).

Відповідно до положень ст. 1 Закону №2491-III імміграція це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 6 Закону №2491-III визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Так, за приписами частини 1 пунктів два і три цієї норми спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Аналогічні норми містяться в підпункті 8 п. 4 Положення про Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2002 року №844.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі позивачу тимчасової посвідки, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно з ч. 3 ст. 4 зазначеного Закону, дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3)особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Стаття 9 Закону №2491-III встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

Відповідно до п. 9 Порядку №321 оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів".

Положеннями пункту 21 Порядку №321 встановлено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32-34 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування/проживання іноземця або особи без громадянства на території України, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті.

У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформують іноземця або особу без громадянства про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням іноземця або особи без громадянства відмова надається у письмовій формі.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм відмовлено в прийнятті документів, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.

При цьому, відповідно до пункту 22 Порядку №321, у разі відповідності поданих документів вимогам цього Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта з використанням електронного цифрового підпису та із застосуванням засобів Реєстру формує заяву-анкету (в тому числі здійснює отримання біометричних даних, параметрів). Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування.

Згідно з пунктами 36 та 37 Порядку №321, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів.

Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, Аркан або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Чинність дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу.

У разі необхідності підтвердження відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть до Мін`юсту в електронній формі захищеними каналами зв`язку надсилаються відповідні запити, відповідь на які Мін`юст надає протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів. У разі відсутності можливості надіслання запитів у електронній формі запити надсилаються у паперовій формі.

У разі необхідності підтвердження інших відомостей про іноземця або особу без громадянства або дійсності поданих ними документів надсилаються запити до відповідних державних органів або їх територіальних органів (підрозділів), які надають відповідь протягом трьох робочих днів з дня надходження таких запитів.

Відповідно до пункту 42 Порядку №321 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Пошук у Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).

До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку, відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються іноземцем або особою без громадянства, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.

Згідно пунктів 43, 44 Порядку №321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Пунктом 46 Порядку №321 передбачено, що після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Суд встановив, що 25.06.2020 року відповідачем прийнято рішення про відмову позивачу в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 на підставі пп. 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Кабінетом Міністрів України 321 від 25.04.2018 року

Підпунктом 3 пункту 62 Порядку №321 передбачено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли, зокрема, дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Однак, оскаржуване рішення від 25.06.2020 №3371 не містить посилань, які саме відомості щодо позивача не були підтверджені даними з баз даних Реєстру, картотек. Доказів того, що позивачем для отримання посвідки було надано інформацію, що не підтверджується даними, отриманими з баз даних Реєстру, картотек, відповідачем також не надано до суду.

У свою чергу, прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Компетентний орган державної влади при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні проводив необхідну перевірку поданих документів та з`ясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Судом встановлено, що при видачі посвідки на постійне проживання позивачу була проведена перевірка законності залишення позивача на постійне проживання на території України, будь-яких підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію виявлено не було та визнано позивача таким, що має дозвіл на імміграцію, що мало наслідком надання йому посвідки на постійне проживання в Україні.

Таким чином, позивач користувався протягом цього часу посвідкою на постійне проживання в Україні, маючи обґрунтоване сподівання на належне виконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень під час оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

За п. 63 Порядку, копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в оформленні чи видачі посвідки, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку .

Не зазначення причин відмови в oфopмленні (видачі) посвідки на постійне проживання не дають реалізувати позивачу надане законом право повторного звернення з заявою про обмін посвідки, що складає порушення такого права.

З огляду на викладе, за відсутності обгрунтування підстав відмови в оформленні (видачі) посадки на постійне проживання, невизначеності, яка саме інформація, надана позивачем для обміну посвідки на постійне проживання не була підтверджена засобами Реєстру відповідача оскаржуване рішення є необгрунтованим та порушує право позивача на усунення недоліків та повторне звернення до органу ДМС України.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем було подано всі передбачені п. 40 Порядку документи для обміну посвідки на постійне проживання по досягненню ним 25-річного віку: посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 11.07.2016 року, паспорт НОМЕР_4 , виданий Міністерством юстиції від 31.08.2017 року, дійсний до 31.08.2027 року, переклад на українську мову сторінки паспортного доку документа з особистими даними, засвідчений нотаріально, квитанцію про сплату адміністративного збору.

Заява-анкета позивача про обмін посвідки на постійне проживання була перевірена уповноваженими особами ДМС України та прийнята до розгляду, тобто вона відповідала усім вимогам, визначеним законодавством і це було підтверджено органами ДМС України.

Відповідно п. 44 Порядку, якщо посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві- анкеті про оформлення посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

Рішення про оформлення. обмін посвідки приймається територіальним органом/територіатьннм підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні (п. 43 Порядку).

Порядком чітко визначено, що повноваження територіального органу ДМС при вирішенні питання про обмін посвідки на постійне проживання обмежені перевіркою лише підстав для такого обміну та підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 62 Порядку № 321.

Законодавцем відокремлюється поняття «обмін» посвідки та її «оформлення». Під різне нормативне регулювання підпадає як порядок розгляду заяви, так і підстави для прийняття рішення і кінцевий результат розгляду заяви.

До відповідача позивач звернувся із заявою саме про обмін посвідки на постійне проживання по досягненню ним 25-річного віку та надав до заяви необхідний перелік документів, визначений п. 40 цього Порядку.

Позивач не був зобов`язаний надавати документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну, відповідно до пп. 5 п.7 Порядку. Таким чином, якщо для обміну посвідки у зв`язку з досягненням 25-річного віку не потрібно надавати документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну, то й відсутні підстави дія проведення такої перевірки в межах розгляду цієї заяви та нездійснення обміну посвідки у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

З висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.11.2020 року вбачається, що територіальним підрозділом ДМС України при розгляді заяви про обмін посвідки на постійне проживання було проведено перевірку законності підстав видачі посвідки на постійне проживання та дозволу на імміграцію в Україну, всупереч вимогам Порядку, виявлено незаконність видачі дозволу на імміграцію в Україну та, відповідно, посвідки на постійне проживання та ухвалено рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання з формальних підстав, а саме: пп. 3 п. 62 Порядку, що суперечать Порядку та чинному законодавству України.

За відсутності рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію на час ухвалення рішення про відмову в обміні посвідки на постійне проживання, відповідач не може посилатись на відсутність підстав дія отримання позивачем дозволу на імміграцію та відмовляти позивачу у обміні посвідки на постійне проживання, у зв`язку з досягненням 25-річного віку.

Позиція аналогічного змісту міститься у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2022 р. у справ №428085/21.

Більш того, Порядком передбачена окрема процедура при виявленні органом ДМС України факту того, що рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства. У такому випадку, за п. 73 Порядку, керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС. керівник структурного підрозділу апарату- ДМС проводить службову перевірку.

За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС.

На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства визнаються недійсними за наказом ДМС.

Матеріали міграційної справи, надані у відповідь на адвокатський запит представника позивача, не містять доказів проведення службової перевірки за фактом безпідставного та/або оформлення та видачі позивачу посвідки на постійне проживання.

Повноваження органу ДМС України при розгляді заяви про обмін посвідки на постійне проживання обмежуються перевіркою лише підстав для такого обміну та підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки.

Повноваження відповідача як суб`єкта владних повноважень мають чіткі обмеження, які у даному випадку зводяться до того, що під час вирішення питання про обмін посвідки на постійне проживання він позбавлений можливості надавати оцінку правомірності видачі дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання.

Таким чином, при розгляді заяви позивача про обмін посвідки на постійне проживання по досягненню 25-річного віку відповідач вийшов за межі наданих законом повноважень, що підтверджує незаконність ухваленого рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

Щодо рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, суд зазначає наступне.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію позивачу було ухвалено з підстав надання дозволу на підставі (1) свідомо неправдивих відомостей, підроблених доку ментів чи документів, що втратили чинність та (2) порушення іммігрантом законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

У висновку про скасування дозволу на імміграцію позивачу відповідачем зазначається, що разом із заявою про надання дозволу на імміграцію громадянином Грузії ОСОБА_2 на підтвердження особи було надано паспорт громадянина Грузії НОМЕР_5 , виданий 20.07.2015, з відмітками про перетин кордону 12.02.2016 року (виїзд) та 23.02.2016 року (в`їзд) через ППр Гоптівка.

Однак, при подальшій перевірці було виявлено, що в системі "Аркан'', інтегрованій міжвідомчій інформаційно-телекомунікаційній системі щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, були відсутні відомості про перетин громадянином ОСОБА_2 державного кордону України у вказані дати, тобто, як вважає орган ДМС України, іноземець незаконно перебував на території України, оскільки фактично в`їхав 16.11.2015 року та подав про себе свідомо неправдиві відомості про перетин державного кордону України й порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Проте, суд вважає такі доводи відповідача безпідставними та необгрунтованими, з огляду на таке.

За п. 12 Порядку провадження за заявами про надання дoзвoлу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою КМУ від 26 грудня 2002 р. № 1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, деяких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

- формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих доку ментів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

- проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система ''Аркан"), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

- проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону У країни "Про імміграцію

Причини відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачені ст. 10 Закону України ''Про імміграцію". Дозвіл на імміграцію не надається:

- особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку ;

- особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

- особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

- особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

- особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

- в інших випадках, передбачених законами України,

В межах процедури розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію МВС, Національна поліція, СБУ та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції перевірки з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається.

Таким чином, під час розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію перевіряються всі надані документа та інформація Держприкордонслужбою здійснюється перевірка з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Перевіряється факт надання іноземцем свідомо неправдивих відомостей та підроблених документів. Крім того, перевіряється органами ДМС України факт законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система Аркан").

До ухвалення рішення про надання дозволу на імміграцію позивачу всі зазначені вище перевірки відносно нього були проведень за результатом чого у межах повноважень компетентним органом ДМС України було ухвалено рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну.

Тобто, факт законності перебування позивача на території України було перевірено під час оформлення позивачу посвідки на постійне проживання.

За п. 37 Порядку, перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території У країни здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно- комунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон. "'Аркан'' або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту.

Чинність дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання такого дозволу.

Факт постійного проживання іноземця або особи без громадянства на території України до прийняття до громадянства України перевіряється шляхом вивчення матеріалів її справи про надання дозволу на імміграцію.

Рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі.

Отже, чинність дозволу на імміграцію позивача, законність його перебування на території України були перевірені співробітниками ДМС України додатково при прийнятті рішення про видачу посвідки на постійне проживання.

Видачею посвідки на постійне проживання було підтверджено законність видачі йому дозволу на імміграцію та законність його перебування в Україні.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження надання позивачем свідомо неправдивих відомостей та підроблених документів.

Твердження відповідача щодо подання свідомо неправдивих відомостей та підроблених документів при поданні заяви на видачу дозволу на імміграцію в Україну та порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства є безпідставними. А отже, рішення про скасування дозволу на імміграцію позивача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Водночас, суд зазначає, що відповідачем не виконано обов`язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних передбачених законодавством джерел, необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію, а також позбавлено позивача процесуальннх гарантій щодо безпосередньої участі у проведенні процедури скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Під час ухвалення оскаржуваного рішення для перевірки виявленої інформації відповідач не звертався до компетентного opгану з питань перетину кордону - Держприкордонслужби України.

Відповідачем у висновку про скасування дозволу на імміграцію позивача зазначено, що запит до Адміністрації Державної прикордонної служби України для перевірки зазначеної інформації ним не подавався.

Між тим, під час прийняття оскаржуваного рішення не було запропоновано позивачу надати відповідні пояснення. Більше того, позивач не було проінформовано про проведення перевірки законності надання дозволу на імміграцію в Україну.

У висновку відповідача зазначається, що позивач був запрошений для надання пояснень щодо виявлених відомостей про перетин кордону, однак не з`явився до ДПС України.

Проте, вказане не відповідає дійсності, оскільки позивачу запрошення та повідомлення про виявлені неточності та суперечності не надходило. Доказів вручення листа від органу ДМС України позивачу матеріали міграційної справи не містять, а отже, неможливим є встановлення факту дійсного надсилання такого запрошення для надання пояснень позивачу.

Верховний Суд у постанові від 10.06.2022 року у справі №640/13572/20 наголошує, що особа, якої стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному органі, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності. Тож не запрошення для надання пояснень іммігранта, стосовно якого розглядається питання скасування дозволу на імміграцію, є позбавленням процесуальних гарантій останнього щодо безпосередньої участі у процедурі прийняття відповідного рішення компетентним органом.

Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.

Отже, забезпечення права особи взяти участь при прийнятті рішення є обов`язковою передумовою його правомірності. Натомість матеріали справи свідчать, що позивач не був запрошений для надання пояснень до моменту прийняття спірного рішення, у зв`язку з чим було порушено його право «бути почутим».

Щодо здійснення видачі (обміну) посвідки на постійне проживання, суд зазначає таке.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р., під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Водночас, повноваження відповідача в частині здійснення видачі (обміну) посвідки на постійне проживання не належать до дискреційних.

Відповідно до абзацу 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, суд вважає, що під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту порушеного права беззаперечно повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи встановлені під час розгляду обставини суд вважає, що саме зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання в Україні позивачу є ефективним способом захисту порушених прав позивача.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вимогами ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про недотримання позивачем вимог законодавства і не довели правомірності оскаржуваних рішень, у зв`язку із чим останні підлягають скасуванню.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Питання про розподіл судових витрат вирішується відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 ) до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Чуднівська, 105, м. Житомир, 10005, ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби Україні в Житомирській області про відмову ОСОБА_1 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 від 25.06.2020 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби Україні в Житомирській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну №1801/15 від 04.11.2021 року, яким скасовано ОСОБА_1 дозвіл на імміграцію №40/232 від 30 червня 2016 року та посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 від 11.07.2016 року.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт 5 НОМЕР_3 , виданий 20.07.2015 року Міністерством юстиції.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3220,80 грн. (три тисячі двісті двадцять) грн. 80 (вісімдесят) коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.М.Шимонович