Справа № 200/470/24
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року Справа№200/470/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про:

- визнання протиправним та скасування рішення №2/2/ХХХІV/1 від 27.07.2023 року щодо відмови в наданні статусу учасника бойових дій;

- зобов`язання надати статус учасника бойових дій, шляхом оформлення рішення відповідно до Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого Наказом МВС України №395 від 23 травня 2019 року.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що з 12.03.2012 року по 30.09.2014 року позивач працював на посадах слідчого в органах внутрішніх справ, остання займана посада - слідчий слідчого відділу Лінійного відділу на станції Донецьк Управління МВС України на Донецькій залізниці.

В період з 14.04.2014 року по 30.09.2014 року позивач перебував в зоні проведення АТО (м. Донецьк та м. Красний Лиман Донецької області) та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у період її проведення, працюючи на посаді слідчого.

Зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин (участі позивача в АТО з 14.04.2014 року по 30.09.2014 року) чинним законодавством не було встановлено обов`язкових вимог щодо тривалості періоду перебування особи в зоні АТО або її залучення до АТО, необхідної для надання такій особі статусу учасника бойових дій. Позивачем виконувалися завдання, пов`язані із запобіганням та припиненням злочинної діяльності та забезпеченням безпеки населення на території проведення антитерористичної діяльності, що за своєю природою є формою боротьби з тероризмом, позивач також виконував бойові службові обов`язки, що прямо обумовлюють виконання нею завдань передбачених 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Тобто, позивач фактично, замість слідчих СБУ залучався до розслідування кримінальних проваджень, вчинених проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах антитерористичної операції на території Донецької області. Також, позивач як слідчий виїздив на інші події та злочини для документування злочинних дій та проводив слідчі дії у зоні АТО, ризикував своїм життям під час виконання вказаних дій.

Зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року по справі №200/5369/22 позовні вимоги позивача до відповідача були задоволені. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 24 грудня 2021 року №3/VII/XXXIV/16 про відмову ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути документи стосовно надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій з урахуванням встановлених судом обставин.

Наголошує, що у вказаному рішенні у справі №200/5369/22 судом було встановлено: «Таким чином, суд вважає доведеною обставину, що у період з 7 квітня 2014 року по 30 вересня 2014 року позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України».

08.12.2023 року у відповідь на адвокатський запит відповідачем було надіслано рішення від 27.07.2023 року, яким відповідач на виконання рішення суду по справі №200/5369/22 повторно розгляну заяву позивача про надання статусу учасника бойовий дій та виніс рішення від 27.07.2023 року №2/2/ХХХІV/1, яким фактично повторно відмовив позивачу по справі №200/5369/22 у наданні статусу учасника бойових дій з тих же підстав, щодо яких подавався позов до суду та щодо якого було винесено рішення судом по справі №200/5369/22.

З зазначених обставин позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження).

Відповідач 09.02.2024 року надав письмовий відзив. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Згідно до вимог статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року (далі Закон № 638-IV), в редакції чинній на момент відрядження позивача до районів проведення антитерористичної операції, передбачено, що координацію діяльності суб`єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Відповідно до статті 12 Закону № 638-IV для безпосереднього управління конкретною антитерористичною операцією та керівництва силами і засобами, які залучаються до здійснення антитерористичних заходів, утворюється оперативний штаб, очолюваний керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України (координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України) або особою, яка його заміщує.

В статті 13 цього Закону № 638-IV за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України. Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу. Таким чином, лише Антитерористичний центр при Службі безпеки України може надати докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Вказує, що позивач в своєму позові зазначив, що на момент виникнення спірних правовідносин (участь ОСОБА_1 в АТО з 14.04.2014 по 30.09.2014) чинним законодавством не було встановлено обов`язкових вимог щодо тривалості періоду перебування особи в зоні АТО або її залучення до АТО, необхідної для надання такій особі статусу учасника бойових дій.

Вважає дані висновки позивача є хибною думкою, оскільки статтею 13 Закону № 638-IV чітко передбачено, що за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріальнотехнічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Зазначає, що наказом Управління МВС України на Донецькій залізниці від 19.08.2014 № 563 у зв`язку із службою необхідністю позивача було відряджено з 20.08.2014 терміном на 30 діб до лінійного відділу на станції Красний Лиман Управління МВС України на Донецькій залізниці для виконання службових завдань.

Отже, згідно наказу Управління МВС України на Донецькій залізниці від 19.08.2014 № 563 чітко вбачається, що позивача було відряджено з 20.08.2014 по 19.09.2014 до лінійного відділу на станції Красний Лиман Управління МВС України на Донецькій залізниці у зв`язку із службовою необхідністю з метою надання практичної допомоги у проведенні досудового розслідування кримінальних проваджень.

Виконання своїх службових обов`язків хоча і в районі проведення АТО, але не пов`язаних із заходами з протидії терористичної діяльності, не є підставою вважати, що Позивач персонально та безпосередньо залучався до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Порядком, у редакції чинній на час відрядження позивача так і діючій на сьогодні редакції, безумовною підставою для надання статусу учасника бойових дій є безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції, що підтверджується наказами антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції. Будь-які інші органи, в т.ч. і територіальні органи МВС, не мають повноважень підтверджувати факт безпосередньої участі особи в антитерористичній операції в районах її проведення.

Наголошує, що до позовної заяви позивача не додано жодного документа, які б підтверджували безпосереднє залучення його до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення. Отже, виконання своїх службових обов`язків хоча і в районі проведення АТО не є безпосередньою підставою для надання статусу учасника бойових дій.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача 13.02.2024 року надано відповідь на відзив. Зазначає, що позивачем виконувалися завдання, пов`язані із запобіганням та припиненням злочинної діяльності та забезпеченням безпеки населення на території проведення антитерористичної діяльності, що за своєю природою є формою боротьби з тероризмом відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом», а тому винесення оскаржуваного рішення Відповідачем не відповідає критеріям законності та обґрунтованості.

Разом з тим, вимога про необхідність підтвердження факту перебування в АТО саме витягами з наказів командирів, довідкою про участь в АТО з`явилася у Порядку, лише 16.09.2016 року, у зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України №602 від 08.09.2016 «Про внесення змін до Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення».

Таким чином, оскільки станом на 2014 рік, для підтвердження факту участі в АТО законодавство не вимагало наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ, наказів командирів про направлення до АТО конкретного працівника ОВС, такі накази на той час могли не складатися та не видаватися, а також довідок про участь в антитерористичній операції.

Отже, позивач був позбавлений можливості подати такі документи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджено паспортом НОМЕР_1 . Відповідно до паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 12.03.2012 року по 30.12.2014 року на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Донецьк управління МВС України на Донецькій залізниці, що не спростовується сторонами та підтверджено трудовою книжкою НОМЕР_2 від 29.09.2014 року та довідкою начальника ВКЗ УМВС України на Донецькій залізниці від 05.10.2014 року.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Донецьк та м. Красний Лиман Донецької області.

Як зазначає позивач, з 14.04.2014 по 30.09.2014 року він перебував в зоні проведення АТО (м. Донецьк та м. Красний Лиман Донецької області) та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей у період її проведення.

Так, 26.05.2014 року позивач у складі слідчо-оперативної групи виїздив для огляду місця події - Міжнародного аеропорту «Донецьк» імені Сергія Прокоф`єва, розташованого у м. Донецьк, до якого зайшла група озброєних чоловіків, заблокувавши його, чим було порушено нормальну роботу транспорту. Позивач особисто складав протокол огляду місця події, збирав докази причетності невідомих осіб до вчинення злочину - теракту. За вказаним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000159 від 26.05.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258 ч.1 КК України.

Крім того, 24.06.2014 року позивач у складі слідчо-оперативної групи виїздив на 11 км пікети 2-3 перегону «ст. Караванна - ст. Доля» ДП «Донецька залізниця». де було підірвано колії, вчинено терористичний акт. За вказаним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000184 від 25.06.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.258 ч.1 КК України.

Тобто, фактично позивач виконував свою роботу слідчого в межах кримінально-процесуального законодавства України.

20.08.2014 року наказом №563 від 19.08.2014 року УМВС України на Донецькій залізниці позивача було відряджено до м. Красний Лиман Донецької області, де він з іншими співробітниками здійснювали піше патрулювання мікрорайону «Південний» м. Красний Лиман з метою забезпечення публічної безпеки та порядку, тобто виконував завдання, пов`язані із запобіганням та припиненням злочинної діяльності та забезпеченням безпеки населення на території проведення антитерористичної діяльності, про що робились записи в книгу нарядів ЛВ.

Крім того, позивач зазначив, що разом з іншими співробітниками ЛВ на ст. Красний Лиман УМВС України на Донецькій залізниці здійснював охорону мосту через річку Сіверський Донець (перегон Брусін Придонецьке, 10 км) від підриву за графіком.

При цьому, первинна документація ЛВ на станції Донецька та ОСОБА_2 , така як книги нарядів, графіки несення служби не передавалась до Ліквідаційної комісії ГУ УМВС в Донецькій області та не збереглася, тому підтвердити документально факт заступання на службу позивач у період з 20.08.2014 року по 30.09.2014 року на підставі зазначених документів не може.

Згідно відповіді Краматорського районного управління поліції ВП №3 ГУНП в Донецькій області № 8670/204/01-2021 від 27.07.2021 на адвокатський запит №12 від 13.07.2021 року книги нарядів, графіки несення служби за період з 07.04.2014 по 30.09.2014 ЛВ на станції ОСОБА_2 до канцелярії Краснолиманського МВ ГУМВС України в Донецькій області не передавалися.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2023 року по справі №200/5369/22 позовні вимоги позивача до відповідача були задоволені. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 24 грудня 2021 року №3/VII/XXXIV/16 про відмову ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій та зобов`язано Міністерство внутрішніх справ в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни повторно розглянути документи стосовно надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій з урахуванням встановлених судом обставин.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що кримінальне провадження №0000159 від 26 травня 2014 року за ст.ст. 258 4.1, ч. 2, ч. 3 та 438 ч.2 КК України станом на 4 жовтня 2021 року нараховує 27 епізодів кримінальних правопорушень. В той же час матеріали первинного епізоду кримінального провадження №0000159 наразі перебувають на тимчасово окупованій території в м. Донецьку, у зв`язку з чим перевірити наявність в матеріалах КП документів складених слідчим СВ ЛВ на ст. Донецьк Шумейком Я.В. не виявляється можливим. В той же час відповідно до відомостей внесених до ЄРДР фабула епізоду № 0000159 пов`язана з захопленням терміналу аеропорту Донецьк невстановленими озброєними особами 26 травня 2014 року.

Кримінальне провадження № 0000184 від 25 червня 2014 року за ст. 258 ч. 1 КК України станом на 4 жовтня 2021 року об`єднано в одне провадження з КП № 0001193 від 9 червня 2014 року за ст.ст. 258 ч. 1, 2, 3; 438 ч. 1, ч.2; 146 ч. 1; 348 КК України, яке налічує 626 епізодів кримінальних правопорушень.

Відповідно до наявних матеріалів кримінального провадження відомості в ЄРДР за № 0000184 внесено 25 червня 2014 року слідчим СВ ЛВ на ст. Донецьк УМВС України на Донецькій залізниці Шумейком Я.В., яким 24 червня 2014 року в період часу з 21:15 години до 23:35 години проведено огляд місця події за вказаним кримінальним правопорушенням.

Вказане вище також підтверджується протоколом огляду місця події від 24 червня 2014 року та витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

З метою встановлення факту участі позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, судом були допитані свідки.

Так, свідок у судовому засіданні підтвердив що позивач у травні 2014 року здійснив виїзд у складі оперативно-слідчої групи у аеропорт м. Донецька та за фактом підриву мосту на залізничному перегоні «Караванная Доля».

Свідок у судовому засіданні підтвердив, що позивач у 2014 році працював у складі фільтраційної групи (центру) та здійснював перевірку осіб в потягах та пасажирських вокзалів, згідно графіку чергування охороняв залізничний міст на залізничному перегоні «Брусіно-Придонецька», здіснював патрулювання місцевості зі зброєю в руках.

Також, свідок судовому засіданні зазначив, що у 2014 році позивачем здійснювалось патрулювання міста Лиман, чергування на 10 км перегону «Брусіно Придонецька» з метою охорони мосту та зазначив про участь позивача у складі фільтраційних груп.

Отже, судом було встановлено, що позивач фактично виконував роботу слідчого у Краснолиманськоому районі Донецької області, коли вказаний населений пункт було віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Вказане рішення не оскаржувалося сторонами та набрало законної сили 08.07.2023 року, про що в Єдиному державному реєстрі судових рішень зроблено відповідну відмітку.

08.12.2023 року відповідачем на адвокатський запит було надіслано рішення від 27.07.2023 року, яким повторно розгляну заяву позивача про надання статусу учасника бойових дій та прийнято рішення від 27.07.2023 року №2/2/ХХХІV/1, яким відмовлено позивачу в наданні статусу учасника бойових дій.

Пунктом 2 Розділу І Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23.05.2019 року № 395 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.06.2019 року за № 588/33559, встановлено, що комісія утворюється в апараті МВС з метою вивчення документів та прийняття рішення щодо надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни особам (осіб) рядового і начальницького складу, військовослужбовцям МВС, працівникам апарату МВС, територіальних органів з надання сервісних послуг МВС (далі - територіальні органи), закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС (далі - працівники МВС).

Відповідно до витягу з протоколу № 2 засідання комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, учасниками війни від 27.07.2023 року членами комісії було прийнято рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, учасниками війни №2/2/ХХХІV/1 від 27.07.2023 року позивачу відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій.

В протоколі № 2 засідання комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій, учасниками війни від 27.07.2023 року зазначено, що відповідно до пункту 4 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, визначено Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (в редакції на момент виникнення правовідносин) є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Згідно до вимог статті 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року (далі Закон № 638-IV), в редакції чинній на момент відрядження позивача до районів проведення антитерористичної операції, передбачено, що координацію діяльності суб`єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Відповідно до статті 12 Закону № 638-IV для безпосереднього управління конкретною антитерористичною операцією та керівництва силами і засобами, які залучаються до здійснення антитерористичних заходів, утворюється оперативний штаб, очолюваний керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України (координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України) або особою, яка його заміщує.

Статтею 13 цього Закону № 638-IV передбачено, що за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України. Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

Враховуючи зазначене, відповідно до Порядку № 413 підставою для надання статусу учасника бойових дій є безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції, що підтверджується наказами Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, або іншими офіційними документами, виданими державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Показання свідків, допитаних судом, не можуть бути доведеною обставиною безпосередньої участі ОСОБА_1 в проведенні антитерористичної операції згідно вимог пункту 4 Порядку 413.

Інших документів позивачем на розгляд комісії не надано.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у наданні статусу учасника бойових дій, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з приписами статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій, зокрема, визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Як зазначено вище, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014р. №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Донецьк та Лиман (раніше Красний Лиман) Донецької області, де проходив службу позивач в якості слідчого.

На офіційному сайті Донецької обласної державної адміністрації (опубліковано 04 червня 2023 року, 09:29) наявна інформація наступного змісту.

4 червня 2014 року місто Лиман було звільнено від російської окупації. Лиман став першим містом Донецької області, яке було звільнено українськими військовими від російсько-терористичних військ.

В середині квітня 2014 року розвідувально-диверсійні підрозділи збройних сил російської федерації вторглися на схід України. Починаючи з 12 квітня, ряд населених пунктів Донеччини зазнав силового захоплення цього і наступного дня озброєні до зубів люди синхронно атакували держустанови й органи місцевої влади відразу в декількох містах: у Донецьку, Слов`янську, Горлівці, Дружківці, Краматорську, Костянтинівці, Лимані, Бахмуті, Покровську.

14 квітня було введено в дію рішення РНБО «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Вже вранці наступного дня на півночі Донецької області розпочались активні бойові дії.

Одним із перших вирішили звільняти саме ОСОБА_3 . До операції залучили 1-й батальйон 79-ї аеромобільної бригади, десантників та артилерію 25-ї окремої повітряно-десантної бригади, підрозділи НОМЕР_3 танкової бригади, спецпризначенців МВС полк « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «Омега», бійців Нацгвардії.

Вранці 3 червня сили АТО почали наступ на місто. Штурм відбувався одразу за трьома напрямками за підтримки артилерії, армійської авіації та авіації військово-повітряних сил. Для знищення вогневих точок та укріплень противника на підступах до міста задіяли штурмовик Су-25, винищувач Міг-29 та ударний гелікоптер Мі-24. Для висадки десанту Мі-8, для розвідки місцевості Ан-30Б.

До 13:30 сили АТО повністю оточили місто. Ближче до вечора зачистили частину ОСОБА_3 і вийшли до залізниці. У Лимані була знищена база підготовки бойовиків та опорні пункти. Наступного дня над держбудівлями міста майорів синьо-жовтий стяг.

Отже, жодних бойових дій після червня 2014 року в місті ОСОБА_2 не проводилось.

Як зазначено вище, наказом №563 від 19.08.2014 року УМВС України на Донецькій залізниці, тобто після звільнення Лиману, позивача було відряджено до м. Красний Лиман Донецької області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Відповідно до пункту 2 та постанови (в первинній редакції від 20.08.2014 року) статус учасника бойових дій надається:

військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції;

працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися і брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення.

За приписами пункту 4 постанови КМУ від 20 серпня 2014 року № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення:

для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, (зокрема працівників МВС) - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень);

для осіб, зазначених в абзаці третьому пункту 2 цього Порядку (працівників підприємств, установ та організацій, які залучалися і брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення), - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення або направлення (прибуття) у відрядження для безпосередньої участі в антитерористичній операції в районах її проведення (витяги з наказів, розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень), а також документи, що були підставою для прийняття керівниками підприємств, установ, організацій рішення про направлення осіб у таке відрядження.

Частинами 1 та 3 статті 13 Закону України від 20 березня 2003 року №638-IV «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв`язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

У відповідності до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в редакції чинній до 28.12.2015 року передбачено, що за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 вважає себе особою, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередньо участь в антитерористичній операції на території м. Лиман Донецької області, забезпеченні її проведення, та відповідно має право на надання їй статусу учасника бойових дій, оскільки він був включений до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, виконуючи при цьому свої звичайні посадові обов`язки. Жодних доказів залучення позивача до антитерористичної операції матеріали справи не містять.

Таким чином, діюче законодавство (пункт 4 постанови КМУ від 20 серпня 2014 року № 413) не пов`язує надання особі статусу учасника бойових дій з вказаними обставинами, а виконання службових обов`язків на території проведення антитерористичної операції, як зазначено вище, не є достатньою підставою для надання статусу учасника бойових дій.

Крім того, суд не приймає до уваги показання свідків, опитаних судом у справі № 200/5369/22, оскільки пункт 4 постанови КМУ від 20 серпня 2014 року № 413 (в редакції від 20.08.2014 року) не передбачає таких доказів для надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій.

З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.05.2011: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Отже, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Питання відшкодування судових витрат не вирішується у зв`язку з відмовою у позові.

На підставі положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни ( АДРЕСА_3 , ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 16 лютого 2024 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Б. Голубова