Справа № 420/4079/23
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 лютого 2024 р. м. ОдесаСправа № 420/4079/23

Головуючий І інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Осіпова Ю.В., суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., розглядаючи в порядку письмового провадження у м.Одесі заяву-клопотання Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2024 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 11.01.2024р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

28.02.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ТУ ССО у Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилася у не виданні наказів про виплату, не нарахуванні та невиплаті йому додаткової винагороди у розмірі - 30000 грн. за кожен місяць служби за період з 24.02.2022р. по 18.07.2022р., а з 19.07.2022р. по 31.01.2023р. - у розмірі до 30000 грн. пропорційно до часу проходження служби в розрахунку на місяць;

- зобов`язати відповідача видати накази про виплату, нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду у розмірі 30000 грн. за кожен місяць служби за період з 24.02.2022р. по 18.07.2022р., а з 19.07.2022р. по 31.01.2023р. - в розмірі до 30000 грн. пропорційно до часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ТУ ССО у Одеській області, яка виразилася у не нарахуванні та невиплаті позивачу додаткової винагороди у розмірі - 30000 грн. за кожен місяць служби за період часу з 24.02.2022р. по 18.07.2022р., а з 19.07.2022р. по 31.01.2023р. - у розмірі до 30000 грн. пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць. Зобов`язано ТУ ССО у Одеській області нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду у розмірі 30000 грн. за кожен місяць служби за період часу з 24.02.2022р. по 18.07.2022р., а з 19.07.2022р. по 31.01.2023р. по день ухвалення судового рішення - у розмірі до 30000 грн. пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, ТУ ССО у Одеській області 22.06.2023р. подало апеляційну скаргу.

02.08.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2024 року апеляційну скаргу відповідача - залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2023р. - без змін.

05.02.2024р. відповідач звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду із заявою (клопотання) про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2024 року у даній справі в частині здійснення нарахування та виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 , встановленої постановою Кабінетів Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, у період з 19.07.2022р. по 31.01.2023р., з врахуванням того факту, що з 21.01.2023р. усіх співробітників Служби судової охорони було виключено з переліку осіб, яким передбачається виплата зазначеної додаткової винагороди та з урахуванням вимог редакції вказаної Постанови, які діяли у спірний період.

Так, за правилами ч.3 ст.254 КАС України, суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом 10 днів з дня її надходження.

Перевіривши зміст ухваленого у даній справі судового рішення, доводи заяви про роз`яснення судового рішення у справі та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання (ч.2 ст.254 КАС України).

Так, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним з способів усунення його недоліків, проте без виправлення та постановлення додаткового рішення цим судом, та зумовлено нечіткістю судового рішення за змістом, коли таке є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.

Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить.

Ясність рішення суду полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Вимога логічності, з-поміж іншого, передбачає, що текст судового рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. З-поміж іншого, мотивувальна частина рішення суду має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Недотримання цих вимог може ускладнити або ж взагалі унеможливити виконання рішення, а тому роз`ясненню підлягають судові рішення у разі, якщо без такого роз`яснення їх важко виконати, адже високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Як передбачено п.19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013р. №7, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення та не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Отже, роз`яснення рішення суду є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового рішення, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше, однак без виправлення і ухвалення додаткового рішення цим же судом. Тобто, процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Разом із тим, рішення судів усіх інстанцій, незалежно від виду провадження, має обов`язково містити вступну, описову, мотивувальну і резолютивну частини з додержанням цієї послідовності. У мотивувальній частині зазначаються обставини, що встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався, тоді як резолютивна частина рішення є завершальною та, як наслідок, відображає результат вирішення справи адміністративної юрисдикції.

У цьому контексті, варто зазначити, що судове рішення може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, адже існує ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Рішення суду як завершальний акт, яким встановлюється імперативне правило поведінки для зобов`язаного учасника спірних правовідносин необхідно розглядати в цілому, з огляду на те, що резолютивна частина, яка безпосередньо встановлює правило поведінки, перебуває в нерозривному системному зв`язку із мотивами, якими суд керувався при вирішенні справи, та які наведені в мотивувальній частині рішення.

Застосування такого підходу до тлумачення рішення суду є гарантією того, що порушене право буде захищено не лише в ефективний спосіб, але й з дотриманням принципу верховенства закону.

Так, як чітко слідує з мотивувальної частини зазначеного судового рішення, визначена Постановою КМУ №168 «додаткова винагорода» є (була) складовою грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони (у тому числі позивача ОСОБА_1 ), яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні.

Зокрема, у первинній редакції цієї Постанови КМУ №168 розмір «додаткової винагороди» для співробітників Служби судової охорони, окрім тих із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або ж забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, був визначений у фіксованому розмірі 30 000 грн. щомісячно.

В подальшому, як загально відомо, з урахуванням змін до Постанови №168, внесених Кабінетом Міністрів України постановою від 07.07.2022р. №793, розмір даної «додаткової винагороди» було визначено у «граничному» розмірі «до 30 000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць».

Крім того, слід зазначити, що в обох зазначених вище постановах Кабінету Міністрів України (№168 і №793) передбачалося, що вони набирали чинності з дня їх опублікування та застосовувалися з 24.02.2022р.

Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.04.2023р. у «зразковій» справі №260/3564/22.

Проаналізувавши зміст постанови суду апеляційної інстанції від 11.01.2024р. у даній справі, колегія суддів дійшла висновку, що в мотивувальній частині було відображено аналіз фактичних обставин справи, оцінку доказів, зазначено підстави вирішення справи і залишення рішення суду 1-ї інстанції без змін (з посиланням на релевантні джерела права) та вказано про те, що зміст внесених Постановою КМУ №793 змін до Постанови КМУ №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 грн. щомісячно» не свідчить, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно саме за фактично відпрацьований час, а відтак визначена Кабінетом Міністрів України «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично і передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. на місяць, але виключно за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

У той же час, надаючи оцінку рішенню суду 1-ї інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів врахувала ті обставини, на які посилається відповідач у заяві про роз`яснення судового рішення та зазначила, що п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2023р. №43 (набрала чинності 21.01.2023р.) було внесено зміни до вказаної вище Постанови КМУ №168 та в п.1 у першому реченні абз.1 словосполучення «військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора» і «співробітникам Служби судової охорони» - було виключено.

Так, за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, відповідно до якої, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Втрата чинності регуляторного акту, як і підзаконного може бути з дати скасування: а) прямого (формального) - скасовує орган, який прийняв цей акт або інший орган, якому закон надає таке право; б) фактичного - прийняття нового акта вищої або однакової юридичної сили з того ж предмета регулювання, без формального скасування старого акта.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Втім, як вбачається зі змісту резолютивної частини оскаржуваного рішення суду 1-ї інстанції та мотивувальної частини постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2024р. у справі №420/4079/23, якою було залишено це рішення окружного суду без змін, в них дійсно фактично було визначено період часу, з якого відповідач має здійснювати нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі до 30000 грн. пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, а саме: 19.07.2022р. по 31.01.2023р.

А тому, у цьому контексті, правильним і логічним буде таке розуміння постанови суду апеляційної інстанції від 11.01.2024р., що виплата «додаткової винагороди» співробітникам Служби судової охорони у спірний період повинна фактично здійснюватися до 21.01.2023р. (т.б. до набрання чинності постановою КМУ від 20.01.2023р. №43) пропорційно в розрахунку на місяць і виключно за фактично відпрацьований час. Подальша ж виплата вказаної «додаткової винагороди» фактично є неможливою, у зв`язку з відсутністю її закріплення на законодавчому рівні.

Таке роз`яснення за своєю суттю не є наданням судом апеляційної інстанції відповіді на нові вимоги або на невирішені вимоги, а лише поясненням змісту постановленого судового рішення, яке виявилось незрозумілим для відповідача.

Надане роз`яснення має на меті недопущення подачі повторного позову, і на думку судової колегії, сприятиме припиненню порушення прав позивача, а також надасть можливість відповідачу правильно і належним чином виконати дане судове рішення, не порушивши чинне законодавство.

З врахуванням вказаного, судова колегія доходить висновку, що підстави, з яких відповідач просить роз`яснити судове рішення та питання, на які хоче отримати роз`яснення, відповідають нормам ст.254 КАС України, а тому, відповідно, заява відповідача про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2024р. у відповідній частині підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.254,311,321,325,328,329 КАС України, суд апеляційної інстанції, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі №420/4079/23 - задовольнити.

Роз`яснити, що здійснення нарахування та виплати «додаткової винагороди» позивачу ОСОБА_1 , передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 в період з 19.07.2022 року по 31.01.2023 року, повинно бути проведено Територіальним управлінням Служби судової охорони у Одеській області у суворій відповідності до норм постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022р. з послідуючими змінами, внесеними постановою КМУ №43 від 20.01.2023р. (яка набрала чинності 21.01.2023р.) та пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць, т.б. виключно за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з моменту її виготовлення в повному обсязі.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко