Справа № 320/45682/23
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року № 320/45682/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання неправомірними дії, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

08.12.2023 до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) із позовом до Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (надалі - відповідач 1), Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (надалі - відповідач 2), у якому просить суд:

- визнати протиправними (неправомірними) дії Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (ЄРДПОУ 34620942, юридична адреса: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 13) оформлені наказом Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 22.05.2023 №8-ф щодо призначення та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини;

- зобов`язати Адміністрацію державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (ЄРДПОУ 34620942, юридична адреса: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд.13) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2023 року, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги;

- зобов`язати Головному управлінні урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (ЄРДПОУ 14292513, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 19) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2023 року, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги;

- стягнути з Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (ЄРДПОУ 34620942, юридична адреса: 03110. м. Київ. вул. Солом`янська, буд.13) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач був звільнений з військової служби, згідно з підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 3 частини статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Позивач зазначає, що оскільки він звільнений зі служби внаслідок захворювання, яке безпосередньо пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною комісією серія 12 ААГ №183708, яка видана Міжрайонною кардіологічною МСЕК №1 Комунального закладі «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради». На думку позивача, відповідачем безпідставно (протиправно) призначено йому одноразову грошову допомогу на підставі підпункту 2 пункту 6 Порядку №975, у розмірі 70-кратному прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2023, а не на підставі підпункту 1 пункту 6 Порядку №975, у розмірі 250-кратному прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2023, оскільки довідкою МСЕК підтверджено, що його захворювання настало внаслідок захворювання, яке безпосередньо пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/45682/23 передана 15.12.2023 до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2023 прийняти адміністративну справу до провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначає, що інвалідність позивача настала 05.04.2023, а звільнено його було 14.12.2022, то відповідно до норм Порядку 975 він має право на отримання одноразової грошової допомоги у 70-кратному прожитковому мінімуму, встановленому законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Отже, формулювання «захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» не означає, що інвалідність настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, оскільки довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ № 183708 від 14.04.2023 не містить відомостей про те, що інвалідність ОСОБА_1 настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Відповідачем 2 подано відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач, в прохальній частині позовної заяви, як на підставу для виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2023 року, наводить встановлення йому третьої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Однак, жодних доказів отримання ним травми, пов`язаної із захистом Батьківщини до позову не долучено. Навпаки, з наявних доказів вбачається, що позивач має лише загальні захворювання, ніяк не пов`язані з отриманням жодних травм.

Позивачем подано до суду заперечення на відзив, у яких зазначає, що відзиви відповідачів є необґрунтованими та такими, що не підлягаю урахуванню під час прийняття рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 , в період з 01.01.2016 по 31.12.2022 проходив військову службу в Головному управлінні урядового фельд`єгерського зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (надалі - ГУУФЗ Держспецзв`язку).

Наказом начальника ГУУФЗ Держспецзв`язку від 14.12.2022 за №289-ос позивача звільнено з військової служби згідно з підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинивши контракт та виключивши Позивача зі списків особового складу з 31.12.2022.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №6/ПР від 01.12.2022, яке видане Медичною (військово-лікарською) комісією Державної установи «ТМО МВС України по Донецькій області» позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку у зв`язку з виявленням у позивача захворювань, які пов`язані з проходженням військової служби (стор 30 том І).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною комісією серія 12 АЛГ №183708, яка видана Міжрайонною кардіологічною МСЕК №1 Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради» вбачається, що Позивачу 05.04.2023 встановлена III група інвалідності, причиною якої є захворювання пов`язане із захистом Батьківщини.

17.04.2023 позивач звернувся до ГУУФЗ Держспецзв`язку про нарахування та виплати одноразової грошової допомоги передбаченої Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, у зв`язку із встановленням йому III групи інвалідності.

Листом від 30.05.2023 №63/06-1853 ГУУФЗ Держспецзв`язку повідомило позивача про те, що наказом Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 22.05.2023 №8-ф на підставі підпункту 2 пункту 6 Порядку №975 позивачу призначено виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2023.

31.05.2023 позивач отримав одноразову грошову допомогу в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2023.

Не погодившись з правовою підставою призначення одноразової грошової допомоги позивач 02.06.2023 звернувся із заявою на адресу ГУУФЗ Дсржснсцзв`язку.

Листом ГУУФЗ Держспецзв`язку від 26.06.2023 №63/06-2149 повідомлено позивача про те, що наразі відсутні умови для зміни підстав призначення одноразової грошової допомоги, а так само підстав, які б надавали позивачу право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач, вважаючи, що рішення відповідачів про відмову у виплаті йому ОГД у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму є протиправними та такими, що прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 41 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон № 2232-XII) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону). Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, урегульовано Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

1) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи; 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи; 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи;

2) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі:

120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;

90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

З аналізу норм права, суд доходить висновку, що у вищезазначеному Порядку чітко розмежовано поняття виплат категоріям військовослужбовців, зокрема зазначено виплати ОГД для військовослужбовців, у яких настала інвалідність під час виконання обов`язків військової служби та військовослужбовців, у яких настала інвалідність пов`язана з проходженням військової служби.

Згідно пункту 12 Порядку №975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

При цьому, пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Щодо посилання позивача, що інвалідність у останнього настала в наслідок захисту Батьківщини, а отже йому має бути виплачено ОГД у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи, суд не приймає до уваги, з наступних підстав.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, висловленої у постанові від 2 грудня 2020 у справі N 1.380.2019.006957 (N К/9901/15869/20) у якій зазначено, що передбачене законом поняття "військовий обов`язок" включає в себе поняття "захист Батьківщини" і "захист Вітчизни" та означає захист незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі, під час "проходження військової служби", а тому позивач, як інвалід II групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в АТО має право на ОГД, яка повинна бути призначена та виплачена у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що інвалідність у позивача настала у зв`язку з проходженням військової служби і захворювання є загальними, доказів, які підтверджували отримання позивачем інвалідності (поранення, контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби відповідачам та суду не було надано.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача 1 щодо відмови у виплаті ОГД у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2023 року, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки є похідними.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд доходить висновку, що відповідачем доведена правомірність винесення у відношенні позивача оскаржуваних наказів з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, а отже, позовні вимоги позивача не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що судом відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог, а отже судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.