Справа № 200/7473/23
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року Справа№200/7473/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Кошкош О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (ідентифікаційний код 42098368, 04053, м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) про визнання протиправним та скасування рішення від 06.12.2023 №38 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу період навчання з 01.09.1989 по 27.04.1990, до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи на Кіндратівському вогнетривкому заводі з 29.07.1999 по 31.07.2010 шихтувальником-дозувальником, з 01.08.2010 по 15.07.2013 просівачем порошків на механічних ситах, зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з дати звернення із заявою про призначення пенсії з 04.12.2023 на підставі пункту б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення, в редакції яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно не зараховані періоди роботи зі шкідливими умовами праці за Списком №2 записи про які наявні в трудовій книжці. В обґрунтування зазначила, що на час звернення із відповідною заявою позивач набула право на пенсію, оскільки мала необхідний пільговий та страховий стажі.

28 грудня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі призначено розгляд справи за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві надало відзив, в якому зазначено, що управлінням здійснено розгляд заяви позивача від 04.12.2023 про призначення пенсії. За результатом розгляду прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком. Встановлено, що страховий стаж складає 31 рік 7 місяців 23 дні, а пільговий за Списком №2 8 років 4 місяці 23 дні. До пільгового стажу не враховані періоди роботи з 29.07.1999 по 31.07.2010 та з 01.08.2010 по 15.07.2013, оскільки ці періоди не підтверджені в пільговій довідці від 06.10.2023 №32 та відсутня атестація робочих місць. Відмова у призначенні пенсії обумовлена недосягненням пенсійного віку встановленого відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

04 грудня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до територіального управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії.

06 грудня 2023 року Головним управлінням ПФУ в м.Києві за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.12.2023 прийнято рішення №38 про відмову у призначенні пенсії. Встановлено, що страховий стаж складає 31 рік 7 місяців 23 дні, а пільговий за Списком №2 8 років 4 місяці 23 дні. У призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із недосягненням пенсійного віку (56 років).

З розрахунку стажу вбачається (в межах заявлених позовних вимог), що до пільгового стажу не зараховано періоди з 29.07.1999 по 31.07.2010, з 01.08.2010 по 15.07.2013.

Позивач, не погодившись з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві у призначенні пільгової пенсії за віком звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До цих змін порядок призначення пенсій на пільгових умовах визначався ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII). Так, п. б ст.13 цього закону в редакції, чинній до 01.04.2015 передбачала, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213-VІІІ), який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, зокрема, вік жінкам до 55 років.

Рішенням Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття13, частина друга статті14, пункти «б» - «г» статті54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття13, частина друга статті14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, для жінок - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV- з іншого в частині пенсійного віка для жінок. Перший із цих законів визначав вік для жінок 55 років, тоді як другий 50 років.

Положення зазначеним нормативно-правових актів суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

В рішенні у зразковій справі № 360/3611/20 Велика палата Верховного суду зазначила, що суперечність положень Законів України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІз урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим ля особи, а не Закону № 1058-ІV. Під час ухвалення рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Під час розгляду справи судом встановлено, що на час звернення позивачки до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії їй виповнилося 51 рік, страховий стаж складав понад 20 років. При зверненні із заявою від 04.12.2023 право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах як особі, що була зайнята повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, позивачка буде мати за умови наявного пільгового стажу більше 10 років.

Щодо пільгового стажу судом зазначає таке.

Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 2 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує стаж та характер роботи є трудова книжка, при цьому, у разі відсутності відомостей у ній, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 (далі Порядок №383) передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 затверджений Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Список № 1). До Списку № 2 в розділі «Виробництво вогнетривів» віднесено зокрема, таку професію, як «Просіювальники порошків на механічних ситах» (2060000а-17465), «шихтувальники-дозувальники».

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 затверджений Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, до якого, зокрема входить професія «просівачі порошків на механічних ситах», «шихтувальники».

У відзиві відповідач повідомив, що до пільгового стажу не враховані періоди роботи з 29.07.1999 по 31.07.2010 та з 01.08.2010 по 15.07.2013, оскільки ці періоди не зазначені в пільговій довідці від 06.10.2023 №32 та відсутня атестація робочих місць.

Проте з такими твердженнями відповідача суд не погоджується та зазначає наступне.

Судом встановлено, що трудова книжка НОМЕР_2 позивача містить зокрема записи: 04.01.1991 - про прийняття в шамотний цех бункеровщиком 3 розряду в Кіндратівський шамотний завод «Червона зірка» (перейменовано у ВАТ «Кіндратівський вогнетривкий завод», в подальшому - у ПАТ «Кіндратівський вогнетривкий завод») (наказ від 04.01.1991 №410), 15.02.1992 про переведення шихтувальником-дозувальником (наказ від 15.02.1992 №33), 16.07.1992 про переведення просіювальником порошків на механічних ситах другого розряду (наказ від 16.07.1992 №24), 01.08.2010 про переведення просіювальником порошків на механічних ситах (наказ від 01.08.2010 №399), 15.07.2013 про звільнення.

Згідно довідки ТОВ «Дружківський вогнетривкий завод» від 06.10.2023 №32 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них ОСОБА_1 працювала повний робочий день, виконувала роботи у виробництві вогнетривких, а саме у період з 04.01.1991 по 14.02.1992 за професією «бункерувальник», що передбачена Списком №2, затвердженим Постановою КМСРСР від 26.01.1991 №10, у період з 15.02.1991 по 15.07.1992 за професією «шухтувальник-дозувальник», що передбачена Списком №2, затвердженим Постановою КМСРСР від 26.01.1991 №10, у період з 16.07.1992 по 28.07.1999 за професією «просіювальник порошків на механічних ситах», що передбачена Списком №2 (розділ V пункт а поз.2060000а-1), затвердженим Постановою КМУ №162 від 11.03.1994.

Отже, записами у трудовій книжці, підтверджено, що позивач у періоди з 29.07.1999 по 15.07.2013 працювала за професією, яка віднесена до Списку №2, що був чинний станом на час виникнення спірних правовідносин.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі також - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі також - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Проаналізувавши наведене суд зазначає, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. Водночас особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №398/2728/16-а та №678/65/17.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Суд враховує, що у листі від 26.10.2023 №42/1 на заяву ОСОБА_1 щодо надання документів на підтвердження трудового стажу ТОВ «Дружківський вогнетривкий завод» повідомлено, що у період з 1991 по 2013 роки заявниця перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Кіндратівський вогнетривкий завод», який з 17.06.2010 підприємство перейменовано у ПАТ «Кіндратівський вогнетривкий завод». На підставі договору зберігання від 14.08.2017 №4/94-17 ТОВ «ДВЗ» здійснює зберігання архівних справ ПАТ «Кіндратівський вогнетривкий завод», при цьому підготовка та видача відомостей, що містяться в архівних документах є правом ТОВ «ДВЗ», а не обов`язком.

Суд зазначає, що не надання позивачу документів щодо проведення атестації робочого місця не може мати наслідком позбавлення його конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах, у зв`язку із не зарахуванням до пільгового стажу періоду роботи на підприємстві, атестація робочих місць за який не проведена (або не підтверджена).

Також, суд враховує, що правом вимагати відповідні документи від підприємств в силу вимог ч.3 ст. 44 Закону №1058 наділений саме Пенсійний фонд, а не особа, яка звертається за призначенням пенсії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що документами наданими позивачем повністю підтверджується його пільговий стаж у період з 29.07.1999 по 15.07.2013, а тому відмова у зарахуванні вказаного періоду до пільгового стажу за Списком №2 є безпідставною.

Щодо періоду навчання з 01.09.1989 по 27.04.1990 суд зазначає таке.

Пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці.

Судом встановлено, що трудова книжка не містить записів про період навчання ОСОБА_1 , однак, до позовної заяви позивачем додано копію диплому НОМЕР_3 , який видано 17.04.1990 про те, що у період з 01.09.1989 по 27.04.1990 позивач навчалася у Професійно-технічному училищі №56 с.Слов`янська Донецької області та здобула професію «провідник пасажирського вагону (поїздів дальнього руху)».

Разом з цим, позивачем повідомлено, що до заяви про призначення пенсії надані наступні документи: 1) паспорт, 2) довідка РНОКПП, 3) трудова книжка; 4) довідка про підтвердження трудового стажу від 06.10.2023 №32; 5) копія наказу про атестацію робочих місць, 6) копія списків професій по Кіндратівському вогнетривкому заводу, 7) копія довіреності, 8) копія наказу, 9) довідка від 03.11.2023 №46, 10) довідка від 26.10.2023 №42/1. Докази про надання копії диплому до заяви про призначення пенсії в матеріалах справи відсутні.

Рішення про відмову в призначенні пенсії не містить мотивів відмови в зарахуванні до страхового стажу періодів навчання.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням прва особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З аналізу наведених норм вбачається, що у зв`язку із зверненням позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах пенсійний орган зобов`язаний перевірити, зокрема, чи має заявник відповідний стаж роботи, в т.ч. зі шкідливими умовами і важкими умовами праці за Списками № 1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України. У разі прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії, Пенсійний фонд повідомляє про це заявника із зазначає причини відмови.

У свою чергу, суд перевіряє, зокрема, чи діяв Пенсійний фонд обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи те, що позивачем до заяви про призначення пенсії не додано доказів проходження навчання у період з 29.07.1999 по 15.07.2013, при цьому, у трудовій книжці відсутні записи про такий період, суд констатує, що під час розгляду справи не встановлено протиправних дій відповідача щодо відмови у зарахуванні періоду навчання з 29.07.1999 по 15.07.2013 до страхового стажу, а отже вимоги про зобов`язання зарахувати цей період до страхового стажу є передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Однак, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку що під час прийняття рішення від 06.12.2023 №38 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві не забезпечило всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих позивачем документів, не зарахувало до пільгового стажу відповідний період роботи, у зв`язку з чим вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З метою повного відновлення порушенного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити повторний розгляд заяви позивача від 04.12.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII) з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 29.07.1999 по 15.07.2013.

Враховуючи те, що рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято без урахування періодів роботи, що підлягають зарахуванню до пільгового стажу, при цьому, суд не є органом, який обчислює загальний та пільговий стаж позивача, а в силу вимог ст.2 КАС України перевіряє правомірність дій відповідача, позовні вимоги про зобов`язання управління призначити пенсію є передчасними та задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено судовий збір у 1073,60 грн.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що фактично позовні вимоги задоволені, оскільки рішення про відмову в призначенні пенсії визнано протиправним та скасовано, а вимога про зобов`язання вчинити певні дії є похідною, суд дійшов висновку щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись статтями241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 06.12.2023 №38 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві (ідентифікаційний код 42098368, 04053, м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 04.12.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»(в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII) з урахуваннямрішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 29.07.1999 по 15.07.2013.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (ідентифікаційний код 42098368, 04053, м.Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Кошкош