Справа № 520/27330/23
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

16 лютого 2024 р. справа № 520/27330/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту заявник, позивач), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про (з урахуванням уточненої позовної заяви): 1) визнання дії Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві () щодо повернення виконавчого листа по справі № 753/12894/21 про стягнення з Дарницького районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 5 760 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) грн. 00 коп. неправомірними; 2) зобов`язання Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві прийняти цей виконавчий лист до виконання.

Аргументуючи ці вимоги, зазначив, що суб"єкт владних повноважень протиправно повернув виконавчий лист по справі № 753/12894/21 за відсутності підстав для його повернення.

Відповідач - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі по тексту - адміністративний орган, владний суб`єкт, Головне управління Казначейства) із поданим позовом не погодився, надав відзив на позов, в якому зазначив, що поданий позивачем виконавчий лист по справі № 753/12894/21 не відповідав вимогам п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки у виконавчому листі зазначено неправильну дату судового рішення, що стало підставою для його повернення відповідно до п. 1 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Суд, вивчивши доводи усіх наявних у справі документів учасників спору, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2021 по справі №753/12894/21 відмовлено у задоволенні скарги позивача на незаконні дії та неправомірну бездіяльність державного виконавця Дарницького районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Позивачем зазначена ухвала була оскаржена в апеляційному порядку, за результатами чого постановою Київського апеляційного суду від 21.07.2022 по справі № 753/12894/21 апеляційну скаргу позивача задоволено частково, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення про часткове задоволення скарги; визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Дарницького районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ушенко Юлії Петрівни від 09 квітня 2021 року в рамках виконавчого провадження №59483175 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень; визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Дарницького районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження №59483175 за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат в розмірі сплаченого судового збору в сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн., щодо невиконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2015 року у цивільній справі №753/16045/14-ц. Стягнути з Дарницького районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02099, м. Київ, вул. Заслонова, буд. 16, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 5 760 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 12.12.2022 по справі № 753/12894/21 касаційну скаргу Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишено без задоволення; постанову Київського апеляційного суду від 21 липня 2022 року залишено без змін.

Отже, судове рішення по справі № 753/12894/21 набрало законної сили 21.07.2022р.,

25.07.2022р. на виконання вказаного судового рішення Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист по справі № 753/12894/21 про стягнення з Дарницького районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 5 760,00 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) грн. 00 коп.

18.09.2023р. позивачем подано до Головного управління Казначейства заяву від 11.09.2023р. про виконання рішення суду. Заява про виконання рішення суду зареєстрована Головним управлінням Казначейства 18.09.2023 під вхідним № П-11-2539.

В заяві про виконання рішення суду позивач просив: 1. прийняти до виконання виконавчий лист Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2023 по справі №753/12894/21 про стягнення з Дарницького районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 5 760,00 гривень; 2. перерахувати належні до стягнення з Дарницького районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () на користь позивача грошові кошти поштовим переказом або на банківський рахунок представника позивача за довіреністю Подвезька Д.В.

До заяви про виконання рішення суду був доданий оригінал виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від 25.07.2023р. по справі № 753/12894/21.

19.09.2023р. Головним управлінням Казначейства було складено та направлено на адресу позивача лист від 19.09.2023р. за вихідним № 04.1-01-10/9484, в якому повідомлено про те, що виконавчий лист не відповідає вимогам пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404), оскільки у виконавчому листі зазначено неправильну дату судового рішення, згідно із яким виконавчий лист було видано. Одночасно із цим, заявнику було роз`яснено, що він, як стягувач за виконавчим документом, має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, для приведення його у відповідність вимогам Закону № 1404, та в подальшому повторно звернутись до Головного управління Казначейства із заявою про виконання постанови Київського апеляційного суду від 21.07.2022 по справі № 753/12894/21.

Разом із відповіддю на заяву про виконання рішення суду позивачеві, на підставі підпункту 1 пункту 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (зі змінами), було повернуто оригінал виконавчого листа.

Стверджуючи про вчинення субєктом владних повноважень протиправних дій щодо повернення вказаного виконавчого листа, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної влади/адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 2 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до частини 1 статті 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до абзацу 2 підпункту 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (тобто, рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 зі змінами (далі - Порядок № 845).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 845, стягувач подає органові Казначейства оригінал виконавчого документа.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 845, виконавчі документи - це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404).

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону № 1404, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

На підставі підпункту 1 пункту 9 Порядку № 845, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження".

У спірних правовідносинах, постановою Київського апеляційного суду від 21.07.2022 по справі № 753/12894/21 апеляційну скаргу позивача задоволено частково, ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2021 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення про часткове задоволення скарги; зокрема, стягнуто з Дарницького районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02099, м. Київ, вул. Заслонова, буд. 16, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 5 760 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень.

Отже, судове рішення по справі № 753/12894/21 набрало законної сили 21.07.2022р., а право позивача на стягнення з Дарницького районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судових витрат у розмірі 5 760,00 гривень виникло на підставі постанови Київського апеляційного суду від 21.07.2022 року.

Дослідивши зміст виконавчого листа по справі № 753/12894/21 про стягнення з Дарницького районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 5 760,00 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) грн. 00 коп., судом встановлено, що на лицьовому боці виконавчого листа зазначено, що "Дарницький районний суд міста Києва 20 вересня 2021 р. розглянув справу та суд вирішив (присудив): Стягнути з Дарницького районного ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02099, м. Київ, вул. Заслонова, буд. 16, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 5 760 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень".

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що після надходження від заявника заяви про виконання рішення суду Головним управлінням Казначейства на підставі підпункту 2 пункту 8 Порядку № 845 було здійснено попередній розгляд документів на відповідність вимогам законодавства, при цьому, яка фактична наявність обов`язкових реквізитів виконавчих документів, так і правильність їх зазначення. За результатом розгляду документів заявника шляхом перевірки в Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднених рішень по справі № 753/12894/21, Головним управлінням Казначейства була встановлена невідповідність виконавчого листа вимогам статті 4 Закону № 1404, а саме: Дарницьким районним судом м. Києва допущено помилку у зазначенні дати прийняття судового рішення на підставі якого видано виконавчий лист. Також, зазначено, що відповідно до даних ЄДРСР, Головне управління Казначейства звертає увагу, що відповідно до статті 4 Закону № 1404, в даному випадку на лицьовому боці виконавчого листа замість "Дарницький районний суд міста Києва" має бути зазначено "Київський апеляційний суд", а замість "20 вересня 2021" має бути зазначено "21 липня 2022".

В своїй позовній заяві позивач вказує, що виконавчий лист не має недоліків. На його думку, це опосередковано підтверджується повторним відправленням Дарницьким районним судом м. Києва цього ж виконавчого листа з усуненням недоліків, які попередньо були в ньому допущені.

Суд не погоджується із вищевказаними твердженнями позивача, з огляду на наступне.

Так, до позовної заяви заявник додав заяву від 15.08.2023р., направлену ним до Дарницького районного суду м. Києва, зі змісту якої вбачається, що позивач, отримавши виконавчий лист, виявив, що на ньому відсутній відтиск печатки, а тому він просить суд поставити печатку на оригіналі виконавчого листа по справі № 753/12894/21 (провадження № 4-с/753/198/21), виданому 25 липня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва.

Дана заява спростовує твердження позивача, що він звертався до суду для усунення недоліків щодо назви суду та дати рішення.

Відповідно до частини 1 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Матеріали позовної заяви не містять даних про те, що позивач в порядку частини 1 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) звертався до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого листа.

Доказів виправлення Дарницьким районним судом м. Києва на лицьовому боці виконавчого листа назви суду та дати рішення, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, Головне управління Казначейства в межах своїх повноважень, передбачених, зокрема, підпунктом 1 пункту 9 Порядку № 845, повернуло позивачу оригінал виконавчого листа.

Одночасно, позивачу було роз`яснено право на повторне звернення з виконавчим листом, що відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах відповідачем не було допущено протиправних дій щодо повернення виконавчого листа.

Відсутність факту порушеного права є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), вичерпно реалізував усі діючі механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам та нормам закону, котрі здатні вплинути на правильне вирішення спору; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; повно та детально виклав власні висновки та міркування як з приводу тлумачення належних норм права, так і з приводу усіх слушних доводів поданих учасниками спору процесуальних документів.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

З огляду на положення ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір" у разі відмови у задоволенні вимог позивача, судові витрати по справі, у тому числі, зі сплати судового збору та правової (правничої) допомоги не стягуються.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 90, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева