Справа № 400/11023/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/11023/23

Головуючий в 1 інстанції: Ярощук В.Г. Дата і місце ухвалення: 13.11.2023р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2023 року ОСОБА_1 звернуся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльності відповідача у вигляді відмови розглянути заяву позивача та у вигляді відмови внесення змін до наказу № 176 від 06.07.2023 в частині збільшення позивачу розміру календарної вислуги в Збройних Силах України станом на 06.07.2023, яка має становити 31 рік 7 місяців 03 дні, а також у вигляді відмови здійснити, з врахуванням оновленої вислуги років, перерахунок складових виплаченого йому раніше грошового утримання та виплатити з врахуванням раніше виплачених сум за час його перебування в лавах Збройних Сил України, у т.ч. надбавки за вислугу років, премії, грошових компенсацій за невикористанні відпустки у 2022 та у 2023 роках, грошових допомог на оздоровлення за 2022 та 2023 року, одноразової грошової допомоги в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 16 повних календарних місяців служби, матеріальної допомоги за 2022 та 2023 року для вирішення соціально-побутових питань;

- зобов`язати відповідача внести зміни до наказу № 176 від 06.07.2023 в частині збільшення позивачу розміру календарної вислуги в Збройних Силах України станом на 06.07.2023 до 31 року 7 місяців 03 днів, а також здійснити, з врахуванням оновленої вислуги років, перерахунок складових виплаченого йому раніше грошового утримання та виплатити з врахуванням раніше виплачених сум за час його перебування в лавах Збройних Сил України,. надбавку за вислугу років, премії, грошові компенсації за невикористанні відпустки у 2022 та у 2023 роках, грошові допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 року, одноразову грошової допомоги в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за 16 повних календарних місяців служби, а також матеріальні допомоги за 2022 та 2023 року для вирішення соціально-побутових питань.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в наказі про звільнення позивача з військової служби вказано занижену його вислугу років в Збройних Силах України, що призвело до зменшення розміру грошового утримання, яке йому було виплачено при звільненні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 13.11.2023р. та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що під час обрахування календарної вислуги років відповідач не врахував наданий йому витяг з наказу УМВС України в Миколаївській області від 27.05.2013 №38 о/с та довідку УМВС України в Миколаївській області № 17.07.2023 №321/14-2023, у якій зазначалася вислуга років позивача, яка повинна бути врахована під час звільнення.

За своїм змістом, наказ в/ч НОМЕР_1 №176 від 06.07.2023 не зазначає, яку саме вислугу років має на увазі відповідач, календарну або пільгову, так само як і не зазначено вид вислуги у наказі №171 військової частини НОМЕР_2 від 20.06.2023 та у грошовому атестаті. У обох зазначених документах мається на увазі вислуга років, без зазначення пільгова чи календарна.

На думку апелянта, дані обставини дають право позивачеві стверджувати, що у обох випадках і у наказі №171 і у наказі №176 мається на увазі лише вислуга років, яка повинна бути врахована під час проведення з ним розрахунків із грошового утримання, а тому відповідач мав би її обраховувати на підставі наданих йому документів з військової частини, з якої позивач прибув, а не робити самостійно суперечливі розрахунки.

Отже, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області від 27.05.2013 № 38 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з органів внутрішніх справ у Запас Збройних Сил України за пунктом 64 «в» (за станом здоров`я).

На день звільнення з органів внутрішніх справ вислуга позивача складала:

календарна 21 рік 05 місяців 21 день;

органів внутрішніх справ 19 років 06 місяців 00 днів;

Збройних Сил 01 рік 11 місяців 21 день;

пільгова 30 років 02 місяці 28 днів.

Згідно з даних пункту 15 військового квитка позивача з 24.02.2022 по 06.07.2023 він проходив військову службу в Збройних Силах України, зокрема, з 22.06.2023 по 06.07.2023 у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.07.2023 № 176 позивача, звільненого з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.07.2023 № 104-РС, знято з усіх видів забезпечення, виплачено грошове забезпечення з розрахунку його вислуги років 22 роки 03 місяці 11 днів.

27.07.2023 позивач подав відповідачу заяву, в якій просив на підставі витягу з наказу УМВС України в Миколаївській області від 27.05.2013 № 38 о/с та довідки УМВС України в Миколаївській області від 17.07.2023 № 321/14-2023 внести зміни до наказу від 06.07.2023 № 176 в частині збільшення розміру його календарної вислуги в Збройних Силах України, який має становити більш ніж 30 років, та здійснити перерахунок виплаченого йому при звільнені грошового забезпечення.

Вважаючи, таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що вислуга років позивача в органах внутрішніх справ 30 років 02 місяці 28 днів це вислуга обчислена на пільгових умовах, яка відповідно до пункту 3 Постанови № 393 враховується для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови та не враховується для обрахунку його вислуги років для обчислення розміру його грошового забезпечення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 746/32197 (далі Порядок № 260).

Відповідно до Порядку № 260 на розміри деяких видів грошового забезпечення військовослужбовців впливає вислуга років у Збройних Силах України, зокрема:

надбавки за вислугу років (розділу IV Порядку № 260);

грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки (розділ ХХХІ Порядку № 260);

грошової допомоги для оздоровлення (розділ ХХІІІ Порядку № 260);

матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (розділ ХХIV Порядку № 260);

одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (розділ ХХХІІ Порядку № 260).

Пунктом 2 розділу IV Порядку № 260 встановлено, що вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку № 260 для виплати надбавки за вислугу років зараховуються періоди:

зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» (далі Постанова № 393);

проходження військової служби, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця на посадах, передбачених у штатах кораблів, катерів, морських суден або самохідних рейдових суден (далі кораблі (судна)), у тому числі, які ремонтуються, а також на посадах, передбачених в управліннях груп, ланок, загонів, дивізіонів, бригад і центрів, до складу яких входять кораблі (судна), які постійно розміщені на кораблях (суднах);

проходження військової служби під час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за три місяці.

Для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, зараховуються всі періоди попередньої служби.

Періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку, обчислюються відповідно до чинного законодавства України.

Періоди служби, обчислені на пільгових умовах відповідно до раніше встановленого порядку, перерахунку в бік зменшення не підлягають.

Абзацом третім пункту 1 Постанови № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній кримінально-виконавчій службі, податковій міліції на посадах начальницького і рядового складу, в Службі судової охорони на посадах молодшого, середнього і вищого складу, в Національному антикорупційному бюро, Бюро економічної безпеки на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Отже, для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцю зараховуються періоди, зокрема, проходженням ним військової служби відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та служби в органах внутрішніх справ.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з даних пункту 15 військового квитка позивача з 24.02.2022 по 06.07.2023 він проходив військову службу в Збройних Силах України, зокрема, з 22.06.2023 по 06.07.2023 у військовій частині НОМЕР_1 .

Вислуга років позивача за цей період становить 01 рік 04 місяці 13 днів.

Крім цього, відповідно до наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області від 27.05.2013 № 38 о/с «По особовому складу» на день звільнення з органів внутрішніх справ календарна вислуга позивача складала 21 рік 05 місяців 21 день, яка включала в себе вислугу в органах внутрішніх справ (19 років 06 місяців 00 днів) та Збройних Силах (01 рік 11 місяців 21 день).

Таким чином, станом на 06.07.2023 (день звільнення позивача з військової служби) вислуга років позивача, яка враховується для виплати надбавки за вислугу років, становила 22 роки 10 місяців 04 дня (21 рік 05 місяців 21 день + 01 рік 04 місяці 13 днів = 22 роки 10 місяців 04 дня).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.07.2023 № 176 позивача, звільненого з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.07.2023 № 104-РС, знято з усіх видів забезпечення, виплачено грошове забезпечення з розрахунку його вислуги років 22 роки 03 місяці 11 днів.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач виплатив при звільненні позивачу належне йому грошове забезпечення з розрахунку його вислуги років 22 роки, за вислугу років, яка підтверджується наявними матеріалами справи, а тому відсутній факт недоплати позивачу грошового забезпечення при його звільненні.

Доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі є помилковими, оскільки постанова № 393 не є нормативним актом, який визначає правила обчислення складових грошового утримання позивача під час проходження ним служби, так як положення постанови № 393 визначають виключно умови призначення пенсій за вислугу років та порядок обчислення вислуги років для її призначення.

Таким чином, вислуга позивача в органах внутрішніх справ 30 років 02 місяці 28 днів це вислуга обчислена на пільгових умовах, яка відповідно до пункту 3 Постанови № 393 враховується для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови та не може бути врахована при обчисленні грошового забезпечення позивача під час проходження ним служби.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заперечується, що на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ пільгова вислуга зачислена до календарної вислуги років ОСОБА_1 та складає 30 років 02 місяці 28 днів та яка була врахована для визначення розміру пенсії позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 лютого 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук