Справа № 520/19576/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 р.Справа № 520/19576/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2023, головуючий суддя І інстанції: Невеніцин Є.В., м. Харків, повний текст складено 12.12.23 року у справі № 520/19576/23

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці Державної митної служби України

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Харківської митниці Державної митної служби України (далі також відповідач, Харківська митниця Держмитслужби), в якому просив скасувати постанову про порушення митних правил у справі № 2117/80700/19 від 22.10.2019.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить обставини справи, з урахуванням яких зазначає, що вважає себе таким, що двічі притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення приписів Митного кодексу України. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги факт неотримання оскаржуваної постанови позивачем, що унеможливило її оскарження у встановлені законом терміни.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно з постановою від 22.10.2019 у справі про порушення митних правил № 2117/80700/19 за даними бази обліку транспортних засобів автомобіль «Volkswagen Passat» з реєстр.знаком НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 було ввезено на митну територію України гр-м ОСОБА_1 09.10.2018 в зоні діяльності Харківської митниці ДФС з метою особистого користування в митному режимі «транзит». Постановою Харківської митниці ДФС від 02.07.2019 у справі про ПМП №1081/80700/19 гр-на ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. Користування транспортним засобом особистого користування, ввезеним на митну територію України в митному режимі «транзит» понад передбачений ст. 95 МК України строк, являє собою використання товарів, стосовно яких надано пільга щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надані такі пільги. Таким чином, гр-н ОСОБА_1 вчинив протиправні дії, використовуючи транспортний засіб, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті у в зв`язку з якими було надано такі пільги. Сума митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті даного транспортного засобу, складає 189049,77 грн. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 567149,31 грн.

Не погодившись із постановою від 22.10.2019 у справі про порушення митних правил № 2117/80700/19, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 75 МК України передбачено, що для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна подати митному органу, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари, сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту.

За змістом частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії (частина 5 статті 255 МК України).

З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації (частина 8 статті 264 МК України).

Положеннями ст. 293 МК України визначено перелік осіб, на яких покладається обов`язок із сплати митних платежів. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, є відповідний платник податків (ч. 2 ст. 293 МК України). Відповідно до п. 39 ч. 1 ст. 4 МК України платником податків є особа, на яку відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладено обов`язок зі сплати митних платежів.

Згідно з ст. 485 МК України (в редакції, чинній на час ухвалення постанови) заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

5 червня 2022 року Другий сенат Конституційного Суду України ухвалив рішення у справі № 3-321/2019 (7780/19, 91/21), яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац другий статті 485 Митного кодексу України. Абзац другий статті 485 Митного кодексу України, визнаний неконституційним, втрачає чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

На час звернення до суду (24.07.2023) абзац 2 ст. 485 МК України викладено в такій редакції «тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі від 50 до 150 відсотків несплаченої суми митних платежів».

За змістом позовної заяви, як на підставу скасування постанови, позивач посилається на визнання неконституційними положень абзацу 2 статті 485 Митного кодексу України.

Проте згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Статтею 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. При цьому закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Це положення процесуального закону узгоджується з підходами Європейського суду з прав людини, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111). Рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними, якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом.

Відповідний висновок ґрунтується на положеннях статті 19 Конституції України, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У судових рішеннях даний висновок зроблено, зокрема, відносно необхідності застосування тієї норми права, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення, вчинення дії або бездіяльності суб`єктом владних повноважень. У разі, якщо чинна на той час норма визначала такі рішення, дії або бездіяльність як правомірні, то відсутні підстави визнавати їх у судовому порядку протиправними навіть, якщо на момент розгляду справи в суді відбулися зміни в законодавстві і такі рішення суб`єкта владних повноважень вже не відповідають вимогам закону. Отже до таких ситуацій з певними особливостями варто застосовувати правило «ніхто не може бути покараний за вчинення чогось, що не заборонено законом».

Також Верховний Суд у постанові у справі № 688/1752/18 від 09.02.2023 зазначив, що дія положень абзацу другого статті 485 Митного кодексу України втратила чинність з 15 червня 2022 року, при цьому така не має зворотної сили.

З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що рішення Конституційного Суду від 15 червня 2022 у справі № 3-321/2019(7780/19, 91/21) не може бути застосовано до правовідносин з приводу скасування постанови від 22.10.2019 у справі про порушення митних правил № 2117/80700/19, оскільки відповідачем правомірно застосовано редакцію ст. 485 Митного кодексу України, яка була чинною на момент розгляду справи про порушення митних правил та при прийнятті оскаржуваної постанови, і застосування рішення Конституційного Суду від 15.06.2022 за № 3-321/2019 до спірних правовідносин суперечить вимогам законодавства з підстав, наведених вище.

Окрім того, щодо посилань позивача на притягнення його до адміністративної відповідальності двічі, колегія суддів зазначає таке.

У постанові від 22.10.2019 у справі № 2117/80700/19, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 МК України, міститься посилання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності 02.07.2019 за вчинення порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України.

Так, постановою Харківської митниці ДФС від 02.07.2019 у справі про порушення митних правил № 1081/80700/19 гр-на ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн, оскільки користування транспортним засобом особистого користування, ввезеним на митну територію України в митному режимі «транзит» понад передбачений ст. 95 МК України строк, являє собою використання товарів, стосовно яких надано пільга щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надані такі пільги.

Згідно з ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже постановою від 02.07.2019 у справі про порушення митних правил № 1081/80700/19 ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення митних правил згідно з ч. 3 ст. 470 МК України, а постановою від 22.10.2019 у справі про порушення митних правил № 2117/80700/19 позивача притягнуто до відповідальності на підставі ст. 485 МК України.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідними нормами Митного кодексу України встановлено відповідальність за два окремих правопорушення, які, хоча і збігаються за суб`єктом і суб`єктивною стороною, проте є різними за своєю об`єктивною стороною.

Так, з об`єктивної сторони склад правопорушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, характеризується наявністю дій, а з суб`єктивної - у формі умислу та спеціальної мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, полягає у перевищенні встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих документів.

Отже доводи позивача в цій частині помилкові та не ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції не оскаржувалися підстави та порядок притягнення до адміністративної відповідальності, відповідних доводів у позовній заяві не наведено.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неотримання ним оскаржуваної постанови, що унеможливило її оскарження у встановлені законом терміни, проте колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зауважує, що жодні обставини не позбавили позивача права оскаржити правомірність прийняття постанови про порушення митних правил у справі № 2117/80700/19 від 22.10.2019.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи приписи статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.12.2023 у справі № 520/19576/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова