Справа № 420/19948/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/19948/23

Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

12:49 год., м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

23.10.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

За участю: секретаря Недашковської Я.О.

представника апелянта Прохорової А.Є.

представника позивача Тучкової Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UА500500/2023/000498/2 від 22 липня 2023 року за митною декларацією 23UА59U0;

визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці № UА500500/2023/001009.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки митного органу про заниження позивачем митної вартості товару та неможливість її визначення за ціною контракту є неправомірними та необґрунтованими.

Позивач наполягає на тому, що висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та неможливість її визначення за ціною контракту зроблені в результаті неналежного аналізу поданих до митного оформлення документів. Представлені матеріалами підтверджують як умови постачання товару на митну територію України так і його кількісні та вартісні характеристики. Проте, митним органом не надано вірної правової оцінки представленим до митного оформлення документам, фактично вказані матеріали не досліджувались належним чином, що призвело до помилкових висновків про наявність у них розбіжностей, відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар. Зазначене у сукупності свідчить про те, що рішення про коригування митної вартості та відмову у митному оформленні товарів є необґрунтованими, прийняті без достатніх правових підстав, що є безумовною підставою для їх скасування в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UА500500/2023/000498/2 від 22 липня 2023 року за митною декларацією 23UА59U0.

Визнав протиправним та скасував картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UА500500/2023/001009.

Стягнув з Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5368 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9424 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що митний орган не довів тієї обставини, що подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а також у відповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товару. В поданих при митному оформленні товару документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті і була сплачена за цей товар.

В апеляційній скарзі Одеська митниця, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням законодавства, що регулює спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що надані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей про ціну, що фактично була сплачена або підлягає сплаті за товари. Не підтвердження декларантом заявленої митної вартості за ціною контракту обумовлювало необхідність запитувати від декларанта додаткові документа і відомості.

Акцентуючи увагу на тому, що обов`язок підтвердити заявлену митну вартість покладається на декларанта і ним не представлено документи, які б спростовували сумніви митниці в правильності обчислення митної вартості, апелянт наполягає на обґрунтованості та правомірності своїх рішень і відсутності підстав для їх скасування.

Оскаржуючи порядок розподілу судових витрат позивача, понесених у зв`язку із одержанням правничої допомоги адвоката, апелянт зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано не враховано, що ці витрати значно перевищують прожитковий мінімум та мінімальний розмір заробітної плати, встановлені на відповідний календарний рік. Отже судові витрати позивача є завищеними, не відповідають критеріям розумності та співмірності і становлять надмірний тягар для відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, 07.01.2023 року між Індивідуальним підприємцем ОСОБА_1 (Туркменістан) (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» (Покупець) укладено Контракт №EKS-02, за яким Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар у відповідності до умов дійсного Контракту.

Відповідно до пункту 1.2 Контракту найменування, асортимент, кількість та ціна товару зазначаються в Специфікації (Додаток №1), яка являється невід`ємною частиною контракту.

Згідно із пунктами 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5 Контракту загальна сума контракту складає 32190 доларів США.

Валюта дійсного Контракту долари США.

Ціна товару по дійсному контракту вказана у Специфікації (Додаток №1). Витрати на пакування товару, витрати по відвантаженню та митним процедурам по експорту покладаються на Продавця.

Оплата по дійсному контракту першочергово здійснюється у розмірі 20% - передплата від загальної суми контракту. Інші 80% оплати перед завантаженням товару у вагон або автомобіль.

Сума контракту є фіксованою та не підлягає зміні в односторонньому порядку. Оплата за товар здійснюється шляхом перерахування на валютний рахунок Продавця.

У пунктах 3.2, 3.3, 3.4, 3.7 Контракту Сторони передбачили, що поставка товару здійснюється автомобільним транспортом.

Поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах FCA Туркменабат (Туркменістан) згідно Інкотермс 2010.

Транспортні витрати по доставці товару до пункту призначення м. Одеса, вул. Аеропортовська, 4, Покупець бере на себе.

Продавець в обов`язковому порядку на кожну партію товару надає Покупцю наступні документи: контракт, інвойс, товарно-транспортну накладну (CMR), експортну декларацію, сертифікат походження СТ-1, сертифікат якості.

Пунктом 8.2 передбачено, що Контракт набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2023 року.

В межах вказаного Контракту Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» імпортовано на територію України товар поліпропіленові мішки.

З метою митного оформлення імпортованого товару Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» подано до митного органу митну декларацію від 21.07.2023 року №23UA59U0.

Митна вартість товару визначена за першим методом: за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження заявленої митної вартості товару під час митного оформлення позивачем, у тому числі на окрему вимогу митниці, подано: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 07.01.2023 року №EKS-02; Додаток №1 (Специфікація) до Контракту № EKS-02 від 07.01.2023 року; Товарна накладна по Контракту № EKS-02 від 07.01.2023; Рахунок-фактура (Комерційний рахунок-фактура) ЕКС-02 07.01.2023; Банківський платіжний документ, що відноситься до товарів 139 від 29.06.2023 року; Банківський платіжний документ, що відноситься до товарів 140 від 30.06.2023 року; Рахунок-фактура надання транспортно-експедиторських послуг від виконавця з транспортно-експедиторських послуг №24 від 13.07.2023 року; Договір про надання митно-брокерських послуг №01082022 від 01.08.2022 року; Договір-заявку на перевезення №825 від 04.07.2023 року; Сертифікат про походження товару форми СТ-1 UA.3.795.4.1515 від 04.07.2023; Копія митної декларації країни походження Г07373 від 04.07.2023 року; Висновок про походження товару або висновок експертизи, виданий уповноваженим органом 3.795.4.1515 від 04.07.2023 року; Цінова пропозиція від Продавця; пояснення з приводу зовнішньоекономічних операцій та їх виконання.

Під час митного оформлення товару митний орган дійшов висновку про те, що задекларовану митну вартість товару не може бути визнано у зв`язку із тим, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Вказані висновки митниці ґрунтуються на тому, що:

1) відповідно до п.п.в) п. 2 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) в банківських платіжних документі наявне посилання лише на контракт EKS-02 від 07.02.2023 що не дає змогу ідентифікувати за якою саме поставкою здійснюється оплата;

3) для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 року №599 до зазначених документів можуть належати:- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку-фактури;- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Проте до митного оформлення надано рахунок на оплату в якому відсутнє посилання на договір про перевезення. Також згідно поданих документів не відомо чи проводилось страхування вантажу та відсутня інформація щодо вартості вантажних робіт під час перевезення.

За результатом проведеної консультації шляхом обміну електронними повідомленнями між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості було обрано другорядний метод визначення митної вартості резервний метод. При цьому митним органом зазначено, що в митниці відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому неможливо застосувати метод за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів. Методи визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником.

Викладене стало підставою для прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості товарів від 22.07.2023 року №UA500500/2023/000498/2 за резервним методом відповідно до приписів статті 64 Митного кодексу України.

Коригування митної вартості товарів відбулось з урахуванням наявної в митниці інформації, а саме: МД від 03.07.2023 року № UA500500/2023/002624 (2,55 дол. США/кг).

Карткою від 22.07.2023 року №UA500500/2023/001009 Одеською митницею відмовлено в митному оформленні (випуску) товарів.

Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару, посилаючись на неправомірність та необґрунтованість рішень відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина 2 статті 52 Митного кодексу України).

Згідно із частинами 1, 2 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Таким чином, митна вартість товарів має підтверджуватись вищезазначеними та можуть підтверджуватись іншими документами, з яких вбачається ціна товару, фактично сплачена або яка підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість визначається самостійно декларантом, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів.

У разі, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України).

Згідно із частинами 1, 2, 3, 6, 7 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Частинами 1, 2 статті 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Разом з цим, за правилами цієї статті, прийняте митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

За змістом статті 57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції), а кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Аналіз наведених норм показав, що обов`язок доведення митної вартості товару покладається на позивача, а митний орган, у випадку наявності сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, може витребувати додаткові документи. При цьому, такі сумніви мають бути обґрунтованими, а дискреційні функції митних органів піддаються законодавчим обмеженням у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявність підстав для витребування митним органом додаткових документів для підтвердження митної вартості товару не може обумовлюватись лише формальними обставинами, які цей орган підводить під сумнівність митної вартості товару. Лише за наявності підстав, визначених чинним законодавством, митний орган має право витребувати, а позивач зобов`язаний надавати лише ті докази, які можуть підтвердити або спростувати сумніви митниці.

Апеляційний суд враховує, що під час митного оформлення товару позивачем подано митниці, у тому числі, митну декларацію; зовнішньоекономічний договір; інвойс; платіжні доручення, в яких містяться відомості про оцінюваний товар, його характеристики, кількість та вартість.

Отже, під час митного оформлення товару позивачем подано документи, обумовлені у Контракті від 07.02.2023 року EKS-02, та за якими відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України має підтверджуватись заявлена митна вартість.

При цьому, відповідно до 2.1, 2.2, 2.3 Контракту від 07.02.2023 року EKS-02 вартість товару є фіксованою, ціна товару вказана у Специфікації і включає витрати Продавця на пакування товару, у тому числі витрати по відвантаженню та митним процедурам по експорту. Отже, за поданих до митного оформлення документів підтверджується відсутність додаткових витрат позивача на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, а відтак вказані витрати не підлягають додаванню декларантом з метою визначення митної вартості товару та на правильність визначення митної вартості не впливають.

Не обґрунтованими залишаються висновки митниці про неможливість визначення загальної вартості товару та його оплати, адже, як вже зазначалось вище, ціна поставленого товару є фіксованою та передбачена у Контракту від 07.02.2023 року EKS-02. При цьому, на виконання умов Контракту позивач здійснив оплату товару двома платежами згідно квитанцій від 29.06.2023 року №139 та від 30.06.2023 року №140 на загальну суму 32190 доларів США, що відповідає узгодженій сумі Контракту та сумі оплати за виставленим Продавцем інвойсом від 07.01.2023 року №EKS-02 на загальну вартість товару 32190 доларів США.

Також, слід враховувати, що Сторонами зовнішньоекономічного договору у пунктах 3.2, 3.3, 3.4 обумовлено, що поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах FCA Туркменабат (Туркменістан) згідно Інкотермс 2010, а транспортні витрати по доставці товару до пункту призначення м. Одеса, вул. Аеропортовська, 4, покладаються на позивача. При цьому, умовами поставки за правилами FCA згідно Інкотермс 2010 страхування товару не передбачається.

Під час митного оформлення товару на підтвердження розміру транспортних витрат декларантом подано договір-заявку від 04.07.2023 року №S25 на перевезення вантажів у міжнародному сполученні та рахунок на оплату транспортних послуг від 13.07.2023 року №24, згідно яких строк оплати перевезення припадає на момент фактичного отримання вантажу на склад замовника. Отже, представлені матеріали давали митному органу можливість встановити вартість перевезення, умови транспортування товару та не вимагали підтвердження фактичної оплати транспортних послуг.

Судом першої інстанції вірно зауважено на тому, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Слід також зазначити, що посилання митного органу на наявність інформації про іншу вартість подібного товару не можуть вважатись обґрунтованими, оскільки у спірному випадку позивач діяв на підставі Контракту, визначених в ньому умов та цін, що підтверджується наданими до митної декларації документами, та специфікацією до контракту. Відповідні умови контракту належним чином узгоджені між сторонами, тобто випливають із господарської діяльності позивача та його контрагента.

Діюче законодавство надає право сторонам угоди визначати умови господарських операцій за певною домовленістю у цих операціях, що і було дотримано підприємствами.

Отже, самостійне визначення контролюючим органом ціни товару не може впливати на права та обов`язки сторін Договору за умови їх підтвердження належними документами. Таким правом чинним законодавством відповідача не наділено.

У зв`язку із чим, не обґрунтованими є доводи митниці про те, що відомості про митну вартість товарів були неповними, не конкретизовані, не зазначено, які витрати як складові митної вартості товарів не підтверджені або не включені.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем не обґрунтовано ті обставини, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у тому числі причини, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено за ціною договору та які призвели до виникнення у митного органу сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів.

Колегія суддів вважає, що встановлення в судому порядку необґрунтованості коригування митної вартості товару є беззаперечною підставою для скасування рішень, що прийняті на підставі неправомірних висновків митного органу.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем необґрунтовано не враховано документи, за якими декларантом заявляється митна вартість, коригування митної вартості проведено не у відповідності до норм митного законодавства, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено підстави для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат позивача на правову допомогу, понесених у зв`язку із розглядом адміністративної справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 вказаної статті КАС України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Слід зазначити, що згідно із статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Вказані положення кореспондуються із приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI, згідно яких гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з цим, за визначеннями, наведеними у пунктах 2, 6, 9 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI, адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту;

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із статтею 19 Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI видами адвокатської діяльності є, у тому числі:

надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Апеляційний суд враховує, що вид правничих послуг, їх вартість, обсяги а також строки виконання, сторонами узгоджено у відповідному Договорі та додатковій угоді до цього Договору.

Так, 22.07.2023 року між ТОВ «Торговий дім «ІВЛІМА» (Клієнт) та Тучковою Л.Л. (Адвокат) укладено Договір про надання правової допомоги №22/07, за яким Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

У додатковій угоді №1 до Договору від 22.07.2023 року №22/07 Сторонами обумовлено, що Адвокат представляє інтереси Клієнта в Одеському окружному адміністративному суді за позовом про скасування рішення митниці про коригування митної вартості товару та картки відмови у митному оформленні товару.

Також, Сторони передбачили, що правову допомогу, що надається Адвокатом, Клієнт оплачує в гривнях протягом 10 днів з дати укладення додаткової угоди у розмірі 14624 грн. За результатом надання правової допомоги Сторони підписують відповідний акт, в якому вказується обсяг наданих послуг та їх вартість.

На виконання вказаних умов 01.09.2023 року Адвокат надав, а Клієнт прийняв правову допомогу у вигляді консультацій, ознайомлення із матеріалами адміністративної справи, аналізу законодавства, підготовки позовної заяви, правового аналізу відзиву на позов, підготовки відповіді на відзив, представлення інтересів позивача в суді. Всього вартість послуг становить 14624 грн.

Оплата наданих послуг підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією від 24.07.2023 року №400.

Перевіривши обсяг наданих Адвокатом послуг у зв`язку із розглядом цієї адміністративної справи, апеляційний суд встановив, що ці послуги пов`язані із наданням правової консультації і роз`яснень з правових питань, складенням заяв, представленням інтересів особи в суді, тобто відповідно до положень статтей 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI відносяться до видів адвокатської діяльності.

Розмір витрат на правничу допомогу Адвоката узгоджений умовами відповідного договору між Сторонами та актом виконаних робіт (наданих послуг), фактичне надання професійної правничої допомоги підтверджено наявними у справі матеріалами, а саме зверненням до суду із позовною заявою, складеною позовною заявою та доданими до неї документами.

Виходячи з наведених обставин та наявних у справі матеріалів, колегія суддів вважає витрати позивача, такими, що пов`язані із наданням професійної правничої допомоги адвоката, а визначений судом розмір до відшкодування цих витрат за рахунок відповідача обґрунтованим та співмірним із розглядом цієї справи, обсягом наданої позивачу правничої допомоги, характером спірних правовідносин та значенням справи для позивача.

Також, про відшкодування витрат у зв`язку із одержанням правової допомоги позивачем заявлено і під час апеляційного розгляду справи.

Як свідчать матеріали та фактичні обставини, на виконання Додаткової угоди №6 до Договору від 22.07.2023 року №22/07 Адвокат надав Клієнту правову допомогу у вигляді представлення його інтересів у зв`язку із розглядом цієї справи в П`ятому апеляційному адміністративному суді. Обсяг наданих послуг включив в себе ознайомлення із апеляційною скаргою відповідача на рішення у цій справі, аналіз чинного законодавства, підготовку відзиву на апеляційну скаргу, тобто такий, що відповідно до положень статтей 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI відносяться до видів адвокатської діяльності.

Згідно акту про надання правової допомоги відповідної до Додаткової угоди №6 до Договору від 22.07.2023 року №22/07 вартість наданих послуг в суді апеляційної інстанції узгоджена між Сторонами на суму 10000 грн.

Оплата наданих послуг підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією від 26.12.2023 року №574.

Про неспівмірність понесених позивачем витрат у зв`язку із правничою допомогою відповідачем не зазначається.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що понесені позивачем витрати є документально підтвердженими, безпосередньо пов`язані із розглядом даної справи, є обґрунтованими та підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Оскільки судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «ІВЛІМА» () за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці () понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 19.02.2024 року.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв