Справа № 320/45350/23
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року № 320/45350/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 із позовом до Міністерств оборони України, в якому просить суд:

- визнати неправомірним та скасувати рішення комісії від 19.06.2023 №11/в Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_2 передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, в якому здійснюватиметься виплата.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.11.2017 йому встановлено ІІ групу інвалідності. Для реалізації прав передбачених ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач звернувся із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, однак отримав від Міністерства оборони України відмову. Позивач вважає таку відмову протиправною та просить суд зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, в якому здійснюватиметься виплата.

Ухвалою судді від 26.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов, у якому зазначив, що під час повторного огляду органами МСЕК позивачу саме 06.11.2017 встановлено ІІ групу інвалідності, тому звертаючись зі заявою про виплату одноразової грошової допомоги лише 24.01.2023 сплинув трирічний строк з дня виникнення у нього права на таку допомогу (пункт 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 02.11.2011 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності (до 01.12.2012), внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН (виписка із акта огляду МСЕК серія ТЕР №0035683 від 04.11.2011). Позивачу здійснено виплату одноразової грошової допомоги в сумі 99099,45 грн.

06.11.2017 під час повторного огляду органами МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (безтерміново), внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН (довідка до акта огляду МСЕК серія АВ №0744306 від 06.11.2017).

Згідно з посвідченням від 06.11.2017 серії НОМЕР_1 позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Позивач звернувся до Закарпатського обласного військового комісаріату для надання йому одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як інваліду II групи.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 08.05.2020 №168 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Зазначено, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки останньому змінено групу інвалідності понад дворічний термін після встановлення первинної групи інвалідності. Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2013 №975, у разі зміни групи інвалідності, доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Не погоджуючись з відмовою позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 20.10.2021 у справі №640/18797/20 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 щодо зобов`язання Міністерства оборони України виплатити йому, передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня року, в якому здійснюватиметься виплата.

Підставою для відмови у задоволенні позову слугувала та обставина, що абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності, тому враховуючи, що з дня первинного встановлення інвалідності позивачу ІІІ групи інвалідності - 02.11.2011, до дня встановлення позивачу ІІ групи інвалідності 06.11.2017 минуло понад два роки, тому Окружного адміністративного суду міста Києві у справі №640/18797/20 дійшов висновку про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Оскільки рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі про посилений соціальний захист військовослужбовців положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України тому позивач 24.01.2023 повторно звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 для надання йому одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як інваліду II групи.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 19.06.2023 №11/в позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. Зазначено, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги на підставі пункту 8 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки під час повторного огляду органами МСЕК позивачу саме 06.11.2017 встановлено ІІ групу інвалідності, тому звертаючись зі заявою про виплату одноразової грошової допомоги лише 24.01.2023 сплинув трирічний строк з дня виникнення у нього права на таку допомогу.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII.

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 12 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

За приписами пунктів 6, 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Необхідно наголосити, що згідно з пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975)

Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Суд зазначає, що днем виникнення у ОСОБА_2 права на отримання одноразової грошової допомоги є дата (), яка зазначена у довідці до акта огляду МСЕК від 06.11.2017 серія АВ №0744306, однак позивач звернувся із заявою до Закарпатського обласного ТЦК та СП для виплати йому одноразової грошової допомоги 24.01.2023, тобто більше ніж через п`ять років з дня виникнення права .

Таким чином, під час розгляду даної справи судом встановлено, що позивач звернувся із відповідною заявою про отримання одноразової грошової допомоги після спливу встановленого пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII трирічного строку з дня виникнення у них такого права, тому вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні та виплаті відповідної одноразової допомоги.

З огляду на вищезазначене, Київський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Позивач: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Міністерство оборони України (ідентифікаційний код: 42098368, місцезнаходження: 00034022, м. Київ, пр.-т. Повітрофлотський, 6).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Білоноженко М.А.