Справа № 120/8487/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8487/23

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

19 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.08.2023 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за №96 від 08.05.2023 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 відповідно до п. 8 ст. 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": з 22.03.2002 по 18.04.2002, з 15.05.2002 по 08.08.2002, з 20.06.2003 по 27.12.2003, з 29.12.2003 по 30.11.2004, з 14.12.2004 по 31.01.2005, з 03.02.2005 по 30.11.2005, з 21.12.2005 по 10.07.2006, з 01.08.2006 по 11.07.2007, з 23.08.2007 по 29.06.2008, з 31.07.2008 по 27.06.2009, з 31.07.2009 по 31.05.2010, з 01.06.2010 по 29.04.2011, з 31.05.2011 по 28.03.2012, з 21.04.2012 по 10.03.2013 та призначити з 19.04.2023 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до поданої заяви від 01.05.2023 із врахуванням заробітної плати за такі періоди в розмірах згідно з довідками №8 від 26.02.2013 та №9 від 26.02.2013.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що обрана судом форма захисту порушеного права у даному випадку є втручанням у дискреційні повноваження Головного управління. Посилається на те, що права позивача в частині врахування заробітної плати на час розгляду справи не порушені, оскільки не було проведено призначення пенсії, у зв`язку з чим вирішення питання про зарахування заробітку є передчасним. Крім цього, апелянт зазначає, що спірний період трудової діяльності позивача не може бути зарахований до страхового стажу.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач по досягненню 55-річного віку звернувся до Пенсійного органу з заявою від 01.05.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 8 ст. 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом із заявою позивач подав всі необхідні документи, що не заперечується відповідачем. Зокрема, трудову книжку, трудові договори, довідки про підтвердження трудового стажу, архівні довідки щодо відомостей про трудовий стаж, відпустки, заробітну плату, сплачені страхові внески.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за №96 від 08.05.2023 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, відповідно до рішення зазначено, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991. Періоди роботи з 22.03.2002 по 18.04.2002, з 15.05.2002 по 08.08.2002, з 20.06.2003 по 27.12.2003, з 29.12.2003 по 30.11.2004, з 14.12.2004 по 31.01.2005, з 03.02.2005 по 30.11.2005, з 21.12.2005 по 10.07.2006, з 01.08.2006 по 11.07.2007, з 23.08.2007 по 29.06.2008, з 31.07.2008 по 27.06.2009, з 31.07.2009 по 31.05.2010, з 01.06.2010 по 29.04.2011, з 31.05.2011 по 28.03.2012, з 21.04.2012 по 10.03.2013 не зараховуються, оскільки російська федерація з 01 січня 2023 року припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Вважаючи протиправним рішення відповідача за №96 від 08.05.2023 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив зарахувати до його пільгового стажу періоди роботи та призначити пенсію з 19.04.2023.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача за №96 від 08.05.2023, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 8 ст. 114 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV. Як наслідок це рішення підлягає скасуванню.

Суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача слід зобов`язати Відповідача зарахувати періоди роботи позивача відповідно до п. 8 ст. 114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": з 22.03.2002 по 18.04.2002, з 15.05.2002 по 08.08.2002, з 20.06.2003 по 27.12.2003, з 29.12.2003 по 30.11.2004, з 14.12.2004 по 31.01.2005, з 03.02.2005 по 30.11.2005, з 21.12.2005 по 10.07.2006, з 01.08.2006 по 11.07.2007, з 23.08.2007 по 29.06.2008, з 31.07.2008 по 27.06.2009, з 31.07.2009 по 31.05.2010, з 01.06.2010 по 29.04.2011, з 31.05.2011 по 28.03.2012, з 21.04.2012 по 10.03.2013 та призначити з 19.04.2023 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до поданої заяви від 01.05.2023 із врахуванням заробітної плати за такі періоди в розмірах згідно з довідками №8 від 26.02.2013 та №9 від 26.02.2013.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами У країни.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" внесено зміни у п. 2 розділу XV "Прикінцеві положення" та викладено їх в такій редакції:

"Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону".

Як встановлено судом, відповідачем за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 01 травня 2023 року, було прийнято рішення за №96 від 08.05.2023, яким відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, відповідно до рішення зазначено, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території РРФСР по 31.12.1991. Періоди роботи з 22.03.2002 по 18.04.2002, з 15.05.2002 по 08.08.2002, з 20.06.2003 по 27.12.2003, з 29.12.2003 по 30.11.2004, з 14.12.2004 по 31.01.2005, з 03.02.2005 по 30.11.2005, з 21.12.2005 по 10.07.2006, з 01.08.2006 по 11.07.2007, з 23.08.2007 по 29.06.2008, з 31.07.2008 по 27.06.2009, з 31.07.2009 по 31.05.2010, з 01.06.2010 по 29.04.2011, з 31.05.2011 по 28.03.2012, з 21.04.2012 по 10.03.2013 не зараховуються, оскільки російська федерація з 01 січня 2023 року припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення.

Проте, на переконання суду, такі посилання відповідача є безпідставними, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, спірні періоди роботи позивача підтверджуються записами його трудової книжки.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території російської федерації, регулювалися Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. Ця угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди). Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які враховуються до трудового стажу.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що хоч російська федерація припинила участь російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року однак у спірні періоди роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

При цьому позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

А тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію повинен був бути врахований трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 29.12.2003 по 30.11.2004, з 14.12.2004 по 31.01.2005, з 03.02.2005 по 30.11.2005, з 21.12.2005 по 10.07.2006, з 01.08.2006 по 11.07.2007, з 23.08.2007 по 29.06.2008, з 31.07.2008 по 27.06.2009, з 31.07.2009 по 31.05.2010, з 01.06.2010 по 29.04.2011, з 31.05.2011 по 28.03.2012, з 21.04.2012 по 10.03.2013 на посаді "водія тролейбуса регулярних міських пасажирських маршрутах", із підстав припинення з 01.01.2023 участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, є неправомірною і не може бути підставою для відмови в зарахуванні наявного в трудовій книжці стажу роботи позивача та звужує його законне право на зарахування вказаних періодів до стажу роботи.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про необхідність зарахування періодів роботи позивача з 22.03.2002 по 18.04.2002, з 15.05.2002 по 08.08.2002, з 20.06.2003 по 27.12.2003, з 29.12.2003 по 30.11.2004, з 14.12.2004 по 31.01.2005, з 03.02.2005 по 30.11.2005, з 21.12.2005 по 10.07.2006, з 01.08.2006 по 11.07.2007, з 23.08.2007 по 29.06.2008, з 31.07.2008 по 27.06.2009, з 31.07.2009 по 31.05.2010, з 01.06.2010 по 29.04.2011, з 31.05.2011 по 28.03.2012, з 21.04.2012 по 10.03.2013 до стажу роботи.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за за №96 від 08.05.2023, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 8 ст. 114 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах із врахуванням заробітної плати за такі періоди в розмірах згідно довідок №8 від 26.02.2013 та №9 від 26.02.2013 суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

При цьому, відповідно до положень частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже на момент звернення із заявою від 01.05.2023 про призначення пенсії на пільгових умовах досягнув 55 років (а.с.6-7).

В спірному випадку із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу 01.05.2023, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою 55-ти річного віку.

Таким чином, зважаючи на досягнення позивачем 55 років, наявності у нього загального страхового стажу понад 30 років, в тому числі стажу роботи з урахуванням висновку суду щодо зарахування до страхового та пільгового стажу спірних періодів роботи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 19.04.2023 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до поданої заяви від 01.05.2023.

Щодо посилань відповідача на дискреційні повноваження, слід зазначити.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2020 року в справі № 1840/3664/18 на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Верховний Суд наголосив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою виробу є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що позивач має відповідний стаж, який дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах.

За таких умов, позаяк підстави відмови в призначенні йому вказаної пенсії відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію позивачу. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу призначити пенсію або відмовити в її призначенні. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити пені дії.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

А згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а, від 18.10.2018 у справі № 818/1976/17, від 11.09.2018 по справі №816/318/18.

При цьому в постанові від 11.09.2018 у справі № 816/318/18 Верховний Суд зазначив, що втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити певні дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявника замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, зобов`язання призначити позивачу пенсію не є втручанням суду в дискреційні повноваження пенсійного органу, а є обґрунтованим та ефективним способом захисту порушеного права позивача у випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Однак, колегія суддів зазначає, що з рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за №96 від 08.05.2023 слідує, що відповідач не вбачає підстав для призначення позивачу пенсії згідно з п.8 ст.114 Закону № 1058-IV з мотивів відсутності у нього страхового стажу, про дефектність інших документів не відзначає.

Тобто Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не вказувало заперечень до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії, що виключає наявність спору щодо останніх.

Таким чином, на момент звернення позивача до суду і на час винесення судового рішення не було спору про призначення пенсії, виходячи з доходів у вигляді заробітної плати, одержаних на території російської федерації.

За приписами ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача в частині зобов`язання призначити позивачу пенсію з врахуванням доходів у вигляді заробітної плати, одержаних на території російської федерації є передчасною та задоволенню не підлягає, адже спір в цій частині фактично не існує.

Отже, надаючи оцінку викладеному, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із врахуванням заробітної плати за такі періоди в розмірах згідно з довідками №8 від 26.02.2013 та №9 від 26.02.2013.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача частково спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для часткового скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року скасувати в частині щодо врахування заробітної плати в розмірах згідно з довідками №8 від 26.02.2013 та №9 від 26.02.2013.

В цій частині прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 щодо врахування заробітної плати в розмірах згідно з довідками №8 від 26.02.2013 та №9 від 26.02.2013 при призначенні з 19.04.2023 пенсії за віком на пільгових умовах відмовити.

В решті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.