Справа № 420/12267/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/12267/23

Перша інстанція: суддя Самойлюк Г.П.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо невнесення індивідуальних відомостей до системи персоніфікованого обліку Реєстру застрахованих осіб за період роботи з 04.03.1993 по 16.06.1997 у МПТП «Мир»;

- зобов`язати внести зміни до індивідуальних відомостей системи персоніфікованого обліку Реєстру застрахованих осіб, включивши дані про страховий стаж за період роботи у МПТП «Мир» з 04.03.1993 по 16.06.1997 включно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що ГУ ПФУ в Одеській області відмовляє у зарахуванні, до її страхового стажу для призначення пенсії, інформацію про страховий стаж, заробітну плату та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 04.03.1993 по 16.06.1997 у МПТП «Мир».

Як пояснює позивачка, відмова ГУ ПФУ в Одеській області, пов`язана з тим, що підприємство ліквідовано, внаслідок чого неможливо отримати інформацію або довідку про підтвердження стажу, а запис у трудовій книжці містить виправлення та неправильний номер наказу.

ОСОБА_1 вважає, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки, не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вважає, що не повинна нести тягар відповідальності через порушення посадовими особами підприємства Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Позивачка наголошує, що відмова ГУ ПФУ в Одеській області у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу є протиправною та такою, що порушує її право на належний соціальний захист, гарантований положеннями Конституції України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо невнесення індивідуальних відомостей до системи персоніфікованого обліку Реєстру застрахованих осіб щодо ОСОБА_1 за період роботи з 04.03.1993 по 16.06.1997 у МПТП «Мир».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області внести зміни до індивідуальних відомостей системи персоніфікованого обліку Реєстру застрахованих осіб щодо ОСОБА_1 , включивши дані про її страховий стаж, за період роботи у МПТП «Мир» з 04.03.1993 по 16.06.1997, включно.

Суд стягнув на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області, сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив із протиправності рішення ГУ ПФУ в Одеській області про відмову позивачці в зарахуванні до трудового стажу період роботи з 04.03.1993 по 16.06.1997 у МПТП «Мир», з огляду на підтвердження такого стажу відповідними записами в трудовій книжці.

За таких обставин, суд вважав, що такий стаж має бути зарахований ГУ ПФУ в Одеській області та відображений в індивідуальних відомостях системи персоніфікованого обліку реєстру застрахованих осіб.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17, суд відзначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, а тому на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ГУ ПФУ в Одеській області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV, за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, а також даних, включених на підставі цих документів до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Далі скаржник звертає увагу на те, що до 1998 року страховий стаж особи враховувався, згідно трудової книжки, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ), за положеннями якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З огляду на відсутність у позивачки уточнюючих довідок та наявності недоліків запису у трудовій книжці, скаржник вважає неможливим зарахувати спірний період до її страхового стажу.

За таких умов, ГУ ПФУ в Одеській області наполягає, що відсутні підстави для внесення змін до індивідуальних відомостей системи персоніфікованого обліку реєстру застрахованих осіб про страховий стаж ОСОБА_1 за період з 04.03.1993 по 16.06.1997.

При цьому, скаржник зауважує, що врахувати зазначений період роботи до страхового стажу, можливо за наявності рішення суду про зобов`язання орган Пенсійного фонду зарахувати вказаний період до страхового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області щодо розрахунку пенсії за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно здійсненого розрахунку страхового стажу, на підставі наданих документів, орган Пенсійного фонду встановив, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 1 міс 24 дні, та визначив, що право на пенсію особа матиме з 09.10.2026 у 63 роки.

ГУ ПФУ в Одеській області відмовило у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивачки з 04.03.1993 по 16.06.1997 у МПТП «Мир», з огляду на те, що у трудовій книжці, на його переконання, наявні недоліки, а уточнююча довідка вказаного підприємства відсутня.

Листом Архівного відділу Краматорської міської ради №23.07 05/50 від 22.02.2023 повідомлено, що документи підприємства МПТП «Мир» до архівного відділу не надходили. Надати довідку про підтвердження стажу на вказаному підприємстві не має можливості.

Згідно копії трудової книжки, ОСОБА_1 04.03.1993 на підставі контракту № 7 від 04.03.1993 прийнята на посаду товарознавця на підприємство МПТП «Мир», та звільнена з посади 16.06.1997, що підтверджується відповідним записами трудової книжки.

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи скаржника стосовно того, що трудовий стаж позивачки у спірний період не підтверджується записами в трудовій книжці у зв`язку із наявністю певних недоліків у записі, колегія суддів зазначає таке.

Стаття 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюються Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Закон № 1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Положення статті 1 Закону № 1058-IV визначають, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно положень пунктів 4, 5 частини першої статті 16 Закону № 1058-IV застрахована особа має право: отримувати безоплатно відомості, внесені до її персональної облікової картки з системи персоніфікованого обліку та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі інформацію, що відображає обсяг пенсійних коштів на її накопичувальному пенсійному рахунку в Накопичувальному фонді або індивідуальному пенсійному рахунку в недержавному пенсійному фонді - суб`єкті другого рівня системи пенсійного забезпечення, якщо застрахована особа обрала такий недержавний пенсійний фонд, та стан здійснення пенсійних виплат за формою, встановленою правлінням Пенсійного фонду, та в порядку, визначеному цим Законом; звертатися із заявою до територіального органу Пенсійного фонду про уточнення відомостей, внесених до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 2 статті 21 Закону № 1058-IV на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Досліджуючи обставини відсутності у системі персоніфікованого обліку відомості про страховий стаж позивачки за період роботи з 04.03.1993 по 16.06.1997 у МПТП «Мир», колегія суддів зазначає таке.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини статті 14-1 Закону № 2464-VI Пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані, зокрема, забезпечувати своєчасне внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та здійснювати контроль за достовірністю відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру.

Стаття 16 Закону № 2464-VI визначає, що Державний реєстр створюється для забезпечення: ведення обліку платників і застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікації; накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску та про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та обліку виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Державний реєстр складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб.

Ведення реєстру страхувальників Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру здійснюється на підставі положення, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб встановлений Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення про Реєстр).

Відповідно до пунктів 3, 4, 6, 7 розділу IV Положення про Реєстр відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У разі припинення страхувальника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, поданих правонаступником.

У разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили.

Внесення змін до відомостей про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб відповідно до рішення суду, що набрало законної сили, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі наказу керівника відповідного органу у десятиденний строк після надходження (надання особою) рішення суду.

Відомості про застрахованих осіб та звіти щодо сум нарахованих страхових внесків за період до 01 січня 2011 року подаються лише за результатами перевірки, здійсненої за заявою страхувальника, та вносяться до Реєстру застрахованих осіб на підставі наказу керівника відповідного територіального органу у десятиденний строк після узгодження результатів перевірки.

Тож у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника законодавець визначив єдиний алгоритм внесення змін та уточнень до відомостей Реєстру - судове рішення, а у разі необхідності внесення змін за період до 01.01.2011 за умови діючою юридичної особи - шляхом проведення відповідної перевірки територіальним органом Пенсійного фонду.

Згідно матеріалів справи, що МПТП «Мир», в якому працювала ОСОБА_1 , припинене, без зазначення правонаступника (факт реєстрації та припинення юридичної особи МПТП «Мир» не є спірним та не заперечуються сторонами).

Таким чином, орган Пенсійного фонду був позбавлений можливості самостійно (без рішення суду, що набрало законної сили), внести зміни або уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо періоду роботи ОСОБА_1 у МПТП «Мир» за період роботи з 04.03.1993 по 16.06.1997.

Стаття 1 Закону № 1058-IV визначає, що страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначений у статті 20 Закону Закон № 1058-IV, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до положень статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи для призначення пенсії зараховується, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Тобто, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Обов`язок щодо сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладений на страхувальника.

Відповідно до листа Архівного відділу Краматорської міської ради №23.07 05/50 від 22.02.2023 позивачку повідомлено, що документи підприємства МПТП «Мир» до архівного відділу не надходили. Надати довідку про підтвердження стажу на вказаному підприємстві не має можливості.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції доречно зауважив, що позивачка не повинна відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного відображення відомостей щодо нарахування та сплати страхових внесків, а також неналежного виконання обов`язку щодо подання звітності.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про безпідставність відмови у зарахуванні спірного стажу до страхового стажу позивачки, з огляду на те, що у записі про звільнення наявні виправлення та зазначено невірний номер наказу.

Колегія суддів ретельно дослідила копію трудової книжки ОСОБА_1 та встановила, що жодних виправлень вказана книжка не містить, а скаржник ані у відзиві на позовну заяву, ані в апеляційній скарзі не зазначає, які саме виправлення у записах трудової книжки ним були виявлені.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до положень статті 62 Закон №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також Порядок №637).

Згідно пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Вказана норма відображена також у статті 62 Закону №1788-ХІІ, яка також визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пункт 3 Порядку № 637 передбачає, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пункт 20 Порядку №637 передбачає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як мовилося вище, факт роботи позивачки у період з 04.03.1993 по 16.06.1997 у МПТП «Мир» на посаді товарознавця підтверджений відповідними записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 03.08.1981, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до запису №12 ОСОБА_1 04.03.1993 на підставі контракту № 7 від 04.03.1993 прийнята на посаду товарознавця на підприємство МПТП «Мир», та звільнена з посади 16.06.1997.

Позаяк, наявні записи трудової діяльності позивачки у спірний період є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу ОСОБА_1 , відмова у зарахуванні вказаного періоду до стажу роботи є протиправним.

Суд першої інстанції слушно послався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.02.2018 у справі №677/277/17 та від 06.02.2018 у справі №677/277/17, стосовно того, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд визнав, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 16.02.2024.