Справа № 400/4461/23
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/4461/23

Перша інстанція: суддя Устинов І. А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року у справі за позовом адвоката Чуб Катерини Іванівни, в інтересах ОСОБА_1 , до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2023 року адвокат Чуб К.І., представляючи інтереси ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби у період з 17.08.2015 по 01.02.2021;

- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 17.08.2015 по 01.02.2021.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначила, що під час проходженні військової служби, у спірний період, йому не в повному обсязі нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення, зокрема, індексація грошового забезпечення, попри те, що це передбачено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за вказаний період, остання, посилається на те, що індексація є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін.

Також адвокат Чуб К.І.зазначає, що виплата індексації грошового забезпечення є обов`язком всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, а тому така бездіяльність відповідача є протиправною.

При цьому наголошує на тому, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 17.08.2015 по 01.02.2021.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 17.08.2015 по 01.02.2021.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач має беззаперечне право на виплату індексації грошового забезпечення за спірний період з і таке право прямо передбачене Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

При цьому, суд першої інстанції за аналізом частини другої статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

Суд зауважив, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення нерозривно пов`язана із обізнаністю роботодавця із часом набуття права працівника на зазначені виплати, тобто є повноваженням відповідача.

Виходячи з положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078), суд визнав, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ВЧ НОМЕР_1 ., посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись положення статті 53 Бюджетного кодексу України, наголошує на тому, що військова частина фінансується з державного бюджету України, не є розпорядником бюджетних коштів та проводить розрахунки тільки в межах наявного фінансування.

Скаржник зазначає, що у межах фінансового ресурсу у 2015- 2018 роках у Міністерства оборони України, а також у ВЧ НОМЕР_1 , яка є структурним підрозділом Міністерства оборони України, не було можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України.

Окрім іншого скаржник, посилається на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно якого індексацію грошового забезпечення не слід нараховувати до окремого роз`яснення.

Також скаржник пояснює, що відповідно до рішення Міністра оборони України військовослужбовцям Збройних Сил України було здійснено підвищення рівня доходів за рахунок збільшення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, зокрема, премії.

Отже, скаржник вважає, що він діяв в межах чинного законодавства, виходячи з бюджетних асигнувань та в межах виділених фінансових ресурсів, які надавалися Державою, а тому відсутні підстави для визнання протиправними дії військової частини.

Окремо ВЧ НОМЕР_1 звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме: не прийняв до уваги той факт, що позивач пропустив строк звернення до суду із позовом, встановлений статтею 122 КАС України у зв`язку з чим, суд першої інстанції мав би застосувати до позивача наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, передбачені статтею 123 КАС України.

ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Відповідно до копії витягу з послужного списку ОСОБА_1 з 14.05.1996 по 01.02.2021 проходив військову службу у Збройних Силах України, у період з 17.08.2015 по 01.02.2021 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 (а.с.11).

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 01.02.2021 №20 ОСОБА_1 , звільнений з військової служби у запас за підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Пpo військовий обов`язок і військову службу», виключений зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення з 01.02.2021.

Представниця ОСОБА_1 звернулася до ВЧ НОМЕР_1 із заявою щодо надання довідки про розміри грошового забезпечення та про нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 17.08.2015 по 01.02.2021.

У відповідь, ВЧ НОМЕР_1 направила на її адресу листа від 14.04.2023 за № 677 та довідку про розміри грошового забезпечення нарахованого за розрахунковий період грудень 2017 року лютий 2021 року, стосовно інших періодів пояснила, що відомості передані на зберігання до архівного відділу Міністерства оборони України.

На думку позивача у період проходження військової служби, нарахування грошового забезпечення здійснювалося не в повному обсязі, а саме: йому не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення.

Вважаючи протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 , з таких мотивів.

Зі змісту апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 вбачається, що скаржником заявлені взаємовиключні вимоги, зокрема, військова частина посилаючись на відсутність фінансових можливостей взагалі заперечує право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Водночас, ВЧ НОМЕР_1 зазначає що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема не звернув уваги на те, що позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.

Відповідаючи на довід скаржника про допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, зокрема, щодо незастосування наслідків пропуску позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає таке.

Частина 2 статті 122 КАС України встановлює, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною третьої статті 122 КАС України обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю, зокрема, частиною другою статті 233 КЗпП України.

Так, стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством (частина третя).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-ХІІ).

Положення статті 1 Закону №1282-XII передбачають, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Отже, індексація є складовою заробітної плати і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати в межах строку, встановленого частиною другою статті 233 КЗпП України.

Така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом під час вирішення спорів за подібних правовідносин, а саме у постанові від 29.09.2021 у справі №160/8332/20, від 13.01.2020 у справі №814/1007/16, від 11.07.2019 у справі №814/2789/16, тощо.

Отже, доводи скаржника про застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України є безпідставними , оскільки предметом спору в даному випадку є перерахунок та виплата позивачу індексації грошового забезпечення, яка є складовою грошового забезпечення.

Так, спеціальною нормою, яка встановлює строки звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати є частина 2 статті 233 КЗпП України.

Згідно частин 2 статті 233 КЗпП України, у редакції, яка діяла до 19.07.2022, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками.

19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-ІХ), згідно з яким частина перша і друга статті 233 КЗпП України діють у новій редакції.

Відповідно до статті 233 КЗпП України (в редакції Закону №2352-ІХ) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Разом з цим, колегія суддів вважає необхідним врахувати правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 19.01.2023 у справі №460/17052/21.

Так, Верховний Суд зазначив, що як на час звільнення позивача з військової служби, виключення його із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, так і на час отримання відповіді відповідача, та звернення до суду, частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Втім, Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції помилково застосував редакцію частини 2 статті 233 КЗпП України, оскільки відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 КЗпП України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236» дія карантину щодо запобігання розповсюдження COVID-19 продовжена до 30.04.2023.

Тобто, Верховний Суд сформував правовий висновок, що пункт 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України щодо продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, продовжуються на строк дії такого карантину має бути застосований до спірних правовідносин.

Враховуючи, що військовою частиною порушене право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, а також звернення позивача до суду 25.04.2023, тобто до 30.04.2023, колегія суддів вважає, що строк звернення до суду не пропущений, а тому доводи скаржника про допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права є помилковими.

Відповідаючи на доводи скаржника, що внаслідок відсутності фінансових ресурсів на виплату індексації грошового забезпечення, немає підстав вважати протиправною бездіяльність військової частини щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазначає таке.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі і вище - Закон № 2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статей 1, 2 Закон № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Положення частини 2, 3 статті 9 Закон № 2011-ХІІ регламентують, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Як мовилося вище, згідно положень статті 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У відповідності до статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.

За правилами статті 5 Закону №1282-ХІІ, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення №1078.

Згідно п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до пункту 6 Порядку№1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналізом вищевикладених норм можна дійти висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.

За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 12.12.2018 по справі №825/874/17 .

Посилання скаржника на те, що у межах наявного фінансового ресурсу у Міністерства оборони України не було фінансової можливості щодо виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у спірний період, колегія суддів не приймає, оскільки саме із виплатою індексації заробітної плати (грошового забезпечення) законодавцем пов`язано реалізацію роботодавцем гарантій щодо оплати праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Крім того, реалізація особою права на виплату грошового забезпечення не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, а обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

На думку колегії суддів суд першої інстанції доречно зауважив, що у справі «Кечко проти України» (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23). Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання військової частини на те, що індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення військовослужбовця через її непостійність, оскільки відповідно до Закону №1282-ХІІ індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

За таких умов, доводи покладені в обґрунтування апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення є неспроможними, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року у справі за позовом адвоката Чуб Катерини Іванівни, в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні і дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 15.02.2024.