Справа № 640/20527/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 р. у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 432745,90 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у розмірі 432 745,90 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем обліковується податковий борг в сумі 432 745, 90 грн., який виник в результаті несплати податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та по адміністративним штрафам та іншим санкціям.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відсутні підстави для сплати ним, як фізичною особою-підприємцем податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, оскільки нерухоме майно, що перебуває у його власності не являється об`єктом оподаткування вказаним податком. Апелянт стверджує, що податкові повідомлення-рішення не отримував. Повідомляє, що належне йому на праві власності майно належить до будівлі промисловості, а отже не є об`єктом оподаткування відповідно до пп.266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в контролюючих органах, як платник податків.

Як вбачається з матеріалів справи за відповідачем обліковується податкова заборгованість у розмірі 432 745, 90 грн., яка складається з:

- податку з доходів фізичних осіб в сумі 401 593, 89 грн.;

- військового збору у сумі 29 228, 07 грн.;

- податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг0 у сумі 1 413, 94 грн.;

- адміністративним штрафам та іншим санкціям у сумі 510, 00 грн.

Вказана заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень-рішень від 04.06.2018 №, №, №, №, №, №, №.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення направлено на адресу відповідача та вручені 11.06.2018 року.

З метою стягнення податкового боргу ГУ ДПС у м. Києві відповідно до ст. 42 та ст. 59 ПК України направлено відповідачу податкову вимогу від 10.07.2018 №131946-17, яку отримано відповідачем 21.07.2018

Станом на час звернення податковим органом до суду, відповідачем вищезгадана вимога не оскаржувалася, у судовому порядку не скасована, а відтак податкова вимога від 10.07.2018 №131946-17є узгодженою.

У зв`язку з несплатою відповідачем у добровільному порядку податкового боргу у розмірі 432745,90 грн., Головне управління ДПС у Київській області звернулось до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що узгоджена сума грошових зобов`язань, визначена контролюючим органом, набула статусу податкового боргу, а її розмір підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, тому позовні вимоги контролюючого органу є обґрунтованими.

Колегія суддів апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За приписами підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України під податковим зобов`язанням розуміється сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

За приписами п. 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством.

Відповідно до п. 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Статтею 42 Податкового кодексу України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (п.42.2); у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п.42.5).

Згідно з пунктом 59.3 статті 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

За приписами п. 59.5 статті 59 Податкового кодексу України разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Так, відповідно до пп. 14.1.175 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні суми податкового боргу виникли на підставі податкових повідомлень-рішень від 04.06.2018 №, №, №, №, №, №, №.

Вказані податкові повідомлення-рішення було направлено за адресою відповідача та отримано ним 11.06.2018, що в статті 42 Податкового кодексу України вважається належно врученим платнику податків.

Таким чином, покликання ОСОБА_1 щодо не отримання податкових повідомлень-рішень не знайшли свого підтвердження та прямо спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів акцентує свою увагу на тому, що позивач оскаржив вказхані податкові повідомлення рішення, проте позов залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Таким чином, оскільки податкові повідомлення-рішення від 04.06.2018 №, №, №, №, №, №, № на даний час не відкликані та не скасовані, а відтак є узгодженими, що в свою чергу є належною і достатньою передумовою для звернення контролюючого органу за стягненням податкового боргу, як це передбачено пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України.

Покликання апелянта щодо неправомірності нарахування податку на нерухоме майно, як власнику житлової нерухомості, колегія суддів оцінює критично, оскільки в рамках спірних правовідносин судом не надається оцінка щодо процедури формування та обчислення суми податкового боргу, крім того, як встановлено матеріалами справи, податкові повідомлення-рішення на підставі якого сформована сума податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості на суму 99 625,65 грн. є чинними, неоспореними, а відтак узгодженими.

Положеннями пп. 14.1.137 п. 14.1 статті 14 ПК України орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у м. Києві.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

З огляду на наведені правові норми, фактичні обставини справи та враховуючи, що факт наявності податкового боргу підтверджується даними облікової картки платника податків, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма