Справа № 480/12140/23
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року Справа № 480/12140/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/12140/23 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, військова частина), у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення позивача з військової служби у запас на підставі абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини, у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох або більше дітей віком до 18 років;

- зобов`язати відповідача звільнити позивача з військової служби відповідно до абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини, у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох або більше дітей віком до 18 років.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , до списків якої зарахований наказом командира № 249 від 15.09.2022. Під час проходження служби, 02.08.2023 позивач подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з перебуванням у нього на утриманні чотирьох дітей віком до 18 років, а саме: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Втім, відповіді на рапорт про звільнення, відповідач не надав, позивача з військової служби у запас не звільнив. У відповідь на адвокатський запит щодо результатів розгляду рапорту позивача, військова частина повідомила, що у задоволенні згаданого рапорту було відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не усиновлені ОСОБА_1 .

На переконання позивача, вказана відмова є протиправною, оскільки з червня 2021 року він разом з ОСОБА_6 проживає однією сім`єю, веде спільне господарство та виховує дітей, а 20.06.2023 між ними зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво серії НОМЕР_2 . На момент реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 мав сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від попереднього шлюбу, його дружина мала двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також вони мали спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї № 139 від 06.11.2023, ОСОБА_1 проживає за зареєстрованою адресою разом з дружиною та 4 дітьми, а згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 , він разом з дружиною є членами багатодітної родини.

Позивач зауважив на тому, що здійснює повне матеріальне забезпечення всіх 4-ьох дітей та дружини, займається вихованням дітей, їх моральним та фізичним розвитком, тобто в повному обсязі виконує обов`язки батька відносно всіх дітей в той час, коли рідний батько ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не може і фактично не надає жодного утримання своїм дітям, не приймає жодної участі в їх вихованні, не цікавиться їх особистим життям, навчальним процесом, не підтримує ніяких контактів.

За наведених обставин, ОСОБА_1 вважає що фактично утримує чотирьох неповнолітніх дітей у зв`язку з чим, має право на звільнення з військової служби у запас на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою суду від 15.11.2023 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/12140/23, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Не погоджуючись з позовними вимогами, військова частина у відзиві (а.с. 38-44) зазначила, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містить визначення поняття «утримання дітей», а за змістом Сімейного кодексу України, ОСОБА_1 мав би обов`язок по утриманню неповнолітніх дітей своєї дружини у разі, коли їх матір чи інші близькі особи з поважних причин не могли б надавати їм належного утримання.

Оскільки з наданих позивачем документів неможливо встановити чи має можливість його дружина утримувати своїх дітей, чи наявні у дітей інші родичі, які можуть їх утримувати, у який саме спосіб позивач утримує пасинків, які саме виплати ним здійснені тощо, підстави для звільнення з військової служби згідно з пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відсутні.

З огляду на зазначене, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 249 від 15.09.2022, відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, ОСОБА_1 був призначений на посаду рядового військової служби за призовом під час мобілізації стрільцем кулеметного взводу стрілецької роти стрілецького батальйону ВОС-100915А, шпк «солдат». (а.с. 31)

Під час проходження військової служби, 20.06.2023 Лебединським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління, було зареєстровано шлюб між позивачем та ОСОБА_6 . (а.с. 13)

На момент реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 мав сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від попереднього шлюбу з ОСОБА_7 та спільного з ОСОБА_6 сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В свою чергу, нова дружина позивача ОСОБА_6 на момент реєстрації шлюбу мала двох синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких є ОСОБА_8 . (а.с. 17-20)

Згідно з посвідченням НОМЕР_3 , виданим УПСЗН виконкому Лебединської міської ради 06.07.2023 позивач має право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, а відповідно до довідки Підопригорівського старостинського округу № 139 від 06.11.2023, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 і до складу його сім`ї входять: дружина ОСОБА_6 та сини ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 14-15)

З метою звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, 02.08.2023 ОСОБА_1 подав відповідний рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 .

Оскільки відомостей щодо результатів розгляду вказаного рапорту позивач не отримав, він звернувся за правовою допомогою до адвокатського бюро «Світлани Берестовської». Так, у відповідь на адвокатський запит щодо результатів розгляду рапорту ОСОБА_1. про звільнення з військової служби у запас, військова частина НОМЕР_1 повідомила про те, що позитивного рішення по цьому рапорту командиром не прийнято з тих підстав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , є дітьми дружини і не усиновлені позивачем. (а.с. 29)

Надаючи правову оцінку правовідносинам які виникли між сторонами, суд зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу в Україні» № 2232-XII від 25.03.1992. (далі - Закон № 2232-ХІІ)

Відповідно до статті 1 Закону № 2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно зі статтею 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На виконання статті 4 Закону № 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом. Порядок комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань військовослужбовцями встановлюється цим Законом та прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Абзацом тринадцятим підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що під час дії воєнного стану, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби у разі перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Отже, для вирішення питання щодо наявності підстав для звільнення з військової служби відповідно до вказаної норми, визначальним є встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Так, частиною третьою статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ (далі - Закон № 2402-ІІІ) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин першої та другої статті 15 Закону № 2402-ІІІ дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами частин першої - третьої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

На виконання частини першої статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 260 Сімейного кодексу України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 268 СК України).

Системний аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що незважаючи на відносини батьків між собою, спільне чи окреме проживання у шлюбі чи без його укладання, їх права та обов`язки стосовно виховання та утримання дітей є рівними, якщо іншого не встановлено судом. Проживання мачухи чи вітчима однією сім`єю з неповнолітніми пасинком чи падчеркою, зумовлюють виникнення лише права у вихованні останніх та не спричиняє виникнення обов`язку щодо їх утримання. Обов`язок мачухи чи вітчима утримувати неповнолітніх пасинка чи падчерку, виникає лише за умови, коли у останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або коли ці особи не можуть надавати належного утримання.

На виконання частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, суд наголошує на тому, що незважаючи на вказаний обов`язок суб`єкта владних повноважень, позивач не звільняється від свого обов`язку, встановленого частиною першою згаданої статті, довести належними і достатніми доказами ті обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження факту перебування на утриманні трьох і більше неповнолітніх дітей, ОСОБА_1 надав суду свідоцтво про шлюб, свідоцтва про народження дітей, довідку про склад сім`ї, посвідчення УПСЗН виконкому Лебединської міської ради про право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей та довідку Лебединського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області щодо відсутності на контролі виконавчого листа про стягнення аліментів. (а.с. 13-20)

Зі змісту довідки про склад сім`ї № 139 від 06.11.2023, виданої Підопригорівським старостинським округом, позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_6 та синами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Разом з цим, відповідно до свідоцтв про народження, ОСОБА_1 є батьком неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є пасинками позивача, а їх батьком є ОСОБА_8 .

Суд враховує ту обставину, що докази позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав та усиновлення згаданих дітей ОСОБА_1 , так само як і докази не здійснення виховання та утримання дітей батьком або відсутності такої можливості, у матеріалах справи відсутні.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на довідку Лебединського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області з тих підстав, що ця довідка свідчить про відсутність на контролі виконавчої служби документів про стягнення аліментів на користь ОСОБА_6 та її синів і не може бути підтвердженням факту не утримання чи неможливості утримання ОСОБА_8 своїх дітей. Не може бути підтвердженням факту утримання позивачем своїх пасинків і посвідчення НОМЕР_3 , видане УПСЗН виконкому Лебединської міської ради 06.07.2023, оскільки цей документ лише підтверджує наявність права на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей.

За таких обставин, суд робить висновок про недоведеність ОСОБА_1 факту перебування у нього на утриманні трьох і більше неповнолітніх дітей, відповідність відмови військової частини у звільненні з військової служби критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик