Справа № 580/12644/23
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року справа № 580/12644/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

04 серпня 2023 року до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.07.2023 №86 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви від 29.06.2022.

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Ярошівському цукровому комбінаті з 05.09.1995 по 27.12.2001.

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до періоду проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю - період постійного проживання ОСОБА_1 з 01.09.1987 по 01.09.1989 в с. Ярошівка, Звенигородського (Катеринопільського) району, Черкаської області в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

4) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 червня 2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням періоду постійного проживання ОСОБА_1 з 01.09.1987 по 01.09.1989 в зоні посиленого радіологічного контролю, що за станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років, та за наслідками розгляду заяви прийняти відповідне рішення щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 29 червня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області безпідставно не врахувало при прийнятті оскаржуваного рішення період проживання позивачки в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 01.09.1987 по 01.09.1989. Крім того, позивачка вважає, що їй безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи в Ярошівському цукровому комбінаті з 05.09.1995 по 27.12.2001, так як період її роботи в Ярошівському цукровому комбінаті підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_1 , згідно якої 05 вересня 1995 року ОСОБА_1 прийнята на роботу ваговиком сировинного відділу на сезон цукроваріння на підставі протоколу №78-к від 05.09.1995, запис в трудовій книжці №12 від 05.09.1995, та 27 грудня 2001 року звільнена з роботи за згодою сторін (ст. 36 п.1 КЗпП України) на підставі наказу №79-о від 31.12.2001, запис в трудовій книжці №13 від 27.12.2001. Після запису №13 наявний підпис інженера відділу кадрів та печатка Ярошівського цукрового комбінату. Позивачка зазначили, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у вказаній справі.

Від Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області відзив на позов не надійшов.

Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у письмовому провадженні.

Вивчивши доводи сторін, викладені у позовній заяві, поясненнях на позовну заяву та відзиві, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив таке.

29.06.2022 позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, у якій просила призначити пенсію за віком з відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, зі зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

06.07.2022 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення №86 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з тим, що до страхового стажу не зараховано періоди з 05.09.1995 по 27.12.2001, оскільки печатка, якою посвідчено даний запис, не придатний для сприйняття змісту (також в реквізитах печатки не вбачається наявність коду ЄДРПО), до того ж, в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані за період роботи на даному підприємстві. Тому, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ст. 55 Закону №796-XII, відповідач 2 відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку. При цьому в спірному рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 24 роки 18 днів.

Позивач, вважаючи відмову відповідача протиправною, звернулась з даним позовом до суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) №86 від 06.07.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 29.06.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-ХІІ.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву позивача 29.06.2022.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення від 04.07.2023 № 86 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , оскільки у позивача відсутня необхідна кількість років постійного проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993. Зокрема зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: з 05.09.1995 по 27.12.2001, оскільки печатка, якою посвідчено даний запис, не придатний для сприйняття змісту (також в реквізитах печатки не вбачається наявність коду ЄДРПОУ та відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу). Безпосередня кількість проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 7 місяців 8 днів (періоди з 20.05.1987 по 31.08.1987, з 05.09.1989 по 01.01.1993). Неможливо врахувати при визначенні періодів постійного проживання (постійної роботи) в зоні посиленого радіоекологічного контролю: час навчання в Кіровоградському кооперативному технікумі з 26.04.1986 по 03.07.1986 та роботи в Шполянському міжрайонному складі - магазині з 21.10.1986 по 19.05.1987, оскільки м. Кіровоград і м. Шпола Черкаської області не відносяться до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджених постановою Кабінету Міністрів У PCP від 23 липня 1991 р. №106 (зі змінами).

Позивач вважає, рішення є протиправним, не відповідає нормам матеріального права та порушує право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Нормами ч.3 ст.46 Конституції України визначено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст.15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від28.02.1991 №796 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Статтею 55 Закону визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами пункту 2 частини 1 статті 55 Закону передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

- особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років - зменшення віку передбачено на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років (абзац 4);

- особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - зменшення віку передбачено на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац 5).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз ст.55 зазначеного закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі абз.4,5 ч.2 ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення протягом двох років до 01 січня 1993 року, а у зоні гарантованого добровільного відселення 3 років.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови проживали або постійно працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року, встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 4 роки або 3 роки (у зоні гарантованого добровільного відселення).

Особам, які не працювали/не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за кожний рік проживання/роботи.

Частинами 3, 4 статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення здійснюється органами місцевого самоврядування.

Єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 31 липня 2018 року у справі №751/2050/17, від 22.01.2019 у справі №129/1535/17, від 21 листопада 2019 року у справі №572/47/17 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішення даної справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Іванівка Новоархангельського району Кіровоградської області.

Посвідченням серії НОМЕР_3 підтверджується, що позивачка є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю у 1986-1993 (Категорія 4).

Відповідно до запису №3 у трудовій книжці НОМЕР_4 від 21.10.1986 позивач з 01.09.1987 прийнята на посаду діловода школи в Іванівську СШ Новоархангельського району Кіровоградської області (наказ № 40 від 31.08.1987) та з 01.09.1989 була звільнена з посади на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ № 52 від 01.09.1989).

Відповідно до довідок виконавчого комітету Ярошівського Старостинського округу Мокрокалигірської сільської ради Звенигородського району Черкаської області № 354 від 29.06.2022 та № 369 від 11.07.2022 позивач була зареєстрована та постійно проживала, зокрема, із 01.09.1987 по 01.09.1989 в с. Ярошівка Звенигородського (Катеринопільського) району Черкаської області. Також в довідках зазначено, що село Ярошівка відноситься до IV зони посиленого радіоекологічного контролю внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно постанови Кабінету Міністрів України Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи від 23.07.1991 № 106.

Зважаючи на наведене, судом встановлено, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровстькій області про відмову у призначенні пенсії у відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких підстав суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до періоду проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю - період постійного проживання ОСОБА_1 з 01.09.1987 по 01.09.1989 в с. Ярошівка, Звенигородського (Катеринопільського) району, Черкаської області в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

З приводу не зарахування відповідачем періоду роботи позивачки з 05.09.1995 по 27.12.2001 в Ярошівському цукровому комбінаті до страхового стажу, суд зазначає таке.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі - Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 2 Порядку №637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом приписів п. 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності - архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.

Згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що з трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що 05 вересня 1995 року ОСОБА_1 прийнята на роботу ваговиком сировинного відділу на сезон цукроваріння на підставі протоколу №78-к від 05.09.1995, запис в трудовій книжці №12 від 05.09.1995, та 27.12.2020 звільнена з роботи за згодою сторін (ст. 36 п.1 КЗпП України) на підставі наказу №79-о від 31.12.2001, запис в трудовій книжці №13 від 27.12.2001. Після запису №13 наявний підпис інженера відділу кадрів та печатка Ярошівського цукрового комбінату.

Суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки, зокрема, у разі недотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а.

З огляду на те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, тому суд вважає, що трудова книжка позивача оформлена належним чином, містить відомості про дату і номер наказу про прийняття її на роботу і звільнення з роботи.

Таким чином, суд не вбачає підстав для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до страхового стажу.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що правосуддя не повинно бути ілюзорним і має забезпечувати реальний захист прав особи і гарантії того, що справу буде вирішено остаточно рішенням в судовому провадженні (рішення від 09 грудня 2010 року у справі Буланов та Купчик проти України, від 13.02.2011 року у справі Чуйкіна проти України).

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (п.9 абз.10).

Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №826/4418/14 була сформована правова позиція, що рішення суду, у випадку задоволення позову, мас бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно з п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 3 ст.245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тому для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України, у зв`язку з тим, що трудова книжка позивача є належним чином оформленою, містить всі необхідні записи суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу роботи період роботи позивача з 19.10.1989 по 30.08.1991 та до пільгового стажу період роботи позивача з 17.09.1991 по 09.09.1996, тому рішення відповідача від 06.10.2023 №71 про відмову в призначенні позивачу пенсії підлягає до скасування.

Разом з цим, порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Статтею 58 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії (переводить ) та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин суд не може підміняти Пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з призначення пенсій громадянам, а належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 року по справі №348/2160/15-а.

Таким чином, суд, керуючись частиною другою статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень дійшов висновку зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Ярошівському цукровому комбінаті з 05.09.1995 по 27.12.2001. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 червня 2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням періоду постійного проживання ОСОБА_1 з 01.09.1987 по 01.09.1989 в зоні посиленого радіологічного контролю, що за станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років, та за наслідками розгляду заяви прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 29 червня 2022 року.

За таких обставин суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн суд зазначає таке.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 КАС України врегульовано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI закріплено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем, додано: копію Договору про надання правничої (правової) допомоги від 26.10.2023 №207, копію додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 26.10.2023 №207, копію акту виконаних робіт за Договором про надання правничої (правової) допомоги від 26.10.2023 №207, квитанцію до прибуткового ордеру від 27.12.2023, детальний опис виконаних робіт.

При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі №640/19275/18 та відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Суд зазначає, що дана справа відноситься до справ незначної складності, на підтвердження обставин щодо предмету доказування позивачем надано незначну кількість письмових доказів.

З урахуванням викладеного та підтверджених доказами понесених витрат, суд дійшов висновку, що 3000 грн, є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу.

Отже, судові витрати на правничу допомогу у сумі 3000 грн. підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Дотримуючись вказаних вимог, суд дійшов висновку, що сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 139, 241-246, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.07.2023 №86 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Ярошівському цукровому комбінаті з 05.09.1995 по 27.12.2001.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до періоду проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю - період постійного проживання ОСОБА_1 з 01.09.1987 по 01.09.1989 в с. Ярошівка, Звенигородського (Катеринопільського) району, Черкаської області в зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 червня 2022 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням періоду постійного проживання ОСОБА_1 з 01.09.1987 по 01.09.1989 в зоні посиленого радіологічного контролю, що за станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років, та за наслідками розгляду заяви прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 29 червня 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн 60 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 (три тисячі) грн 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО