Справа № 320/46026/23
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року справа №320/46026/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

09.12.2023 до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (надалі - відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, , щодо непроведення з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , своєчасного повного розрахунку під час звільнення з військової служби;

- стягнути з Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 24.06.2021 до 17.12.2022 (542 дні) у сумі 362 202,34 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у день звільнення позивача зі служби 24.06.2021 відповідач не виплатив йому при звільненні всіх належних йому сум, які виплачені позивачу лише 14.12.2022, тому він вважає, що відповідач має виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/46026/23 передана 15.12.2023 до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2023 прийняти адміністративну справу до провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців у відповідності до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відтак не підпадає під дію статей 116, 117 КЗпП України та статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з позовної заяви, що капітан запасу ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, де отримував грошове забезпечення. Наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 464ос від 24 червня 2021 року його було звільнено у запас за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту), виключено зі списків особового складу та направлено для зарахування на військовий облік до Святошинського районного у м. Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки. З 2017 року Позивач має статус учасника бойових дій.

Позивач звернувся до відповідача із рапортом від 22.06.2021, в якому просив нарахувати і виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2021 рік, виходячи з розміру його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Однак доповідною запискою від 16.09.2021 відповідач відмовився нарахувати і виплатити позивачу вищезазначену грошову компенсацію.

Окружним адміністративним судом міста Києва рішенням від 28.11.2022 у справі № 640/39198/21, що набрало законної сили, яким визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2021 роки з розрахунку грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 24 червня 2021 року та зобов`язано здійснити її нарахування та виплату з розрахунку грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 24 червня 2021 року.

Згідно з листом відповідача від 27.06.2023 № 14/02/02-2986/ВС щодо виконання вказаного рішення суду позивачу повідомлено про таке виконання та здійснення повного розрахунку у грудні 2022 року відповідно до платіжного доручення від 14.12.2022 № 1559. Даними виписки з карткового рахунку позивача підтверджується зарахування 17.12.2022 коштів згідно зі вказаним рішенням суду в сумі 44 741, 19 грн.

Відповідач провів розрахунки у зв`язку зі звільненням Позивача, а саме: компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у сумі 44741, 19 грн. на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2022 у справі №640/39198/21 виплачена 17.12.2022, що підтверджується платіжним дорученням від 14.12.2022 № 1559.

Позивач звернувся до відповідача із зверненням, щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Листом від 27.06.2023 за № 14/02/02-2986/ВС відповідач відмовився здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вважаючи, що виплата грошового забезпечення із затримкою є підставою для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд зазначає, що 16 квітня 2020 року у справі №822/3307/17 Верховний Суд зробив висновок, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому належить застосовувати норми КЗпП.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, стаття 116 КЗпП України викладена у новій редакції та передбачає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, повідомити працівника про нараховані суми виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, також були внесені зміни до статті 117 КЗпП України.

Так, частина перша статті 117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності, а за змістом частини другої вказаної статті у разі спору про розміри належних звільненому працівнику сум розмір відшкодування за час затримки визначає суд.

Водночас середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Судом встановлено, що наказом Голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України № 464ос від 24 червня 2021 року позивача звільнено зі служби, однак виплата, зокрема, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2021 роки, відбулась лише 14.12.2022, тобто із порушенням строків, встановлених ст. 116 КЗпП України, а відтак у відповідності до ст. 117 КЗпП України це є підставою для стягнення середнього заробітку за шість місяців (183 дні).

Відповідно до довідки Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, середньоденне грошове забезпечення позивача, обчислений виходячи з виплат за два останні календарні місяці роботи, що передують місяцю в якому відбулося звільнення становить 668,27 грн.

Отже, з урахуванням приписів ст. 117 КЗпП України середній заробіток позивача за шість місяців становить 122293,41 грн. (183 дні*668,27грн.).

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, враховуючи:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах;

- співмірність розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопад 2020 року (справа № 480/3105/19), зазначав що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (постанови Верховного Суду від 27 квітня 2016 року (справа № 6-113цс16) та від 26 червня 2019 року (справа № 761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як свідчать матеріали справи, загальний розмір виплачених коштів на виконання рішення суду у справі № 640/39198/21 склав 44741,19грн. (грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2021 роки).

Суд вважає за необхідне розрахувати розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наступним чином.

Виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 122293,41 грн./5 (роки за які нараховувалась виплата з 2017 року по 2021 рік)/12 = 2038,22грн./міс. *6 міс.

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з враховуючи принцип справедливості та співмірності, становить 12229,34 грн.

З аналізу матеріалів справи та норм права, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72 та частин 1, 2, 5 статті 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач звільнено від сплати судового збору, у відповідності до п. 13 ч. 1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, , щодо непроведення з ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , своєчасного повного розрахунку під час звільнення з військової служби.

Стягнути з Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби з 24.06.2021 до 23.12.2021 (183 дні) у сумі 12229,34 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.