Справа № 320/2615/23
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2615/23 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство оборони України, Міністерство інфраструктури України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство оборони України, Міністерство інфраструктури України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати йому як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_1, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплачувати йому, як військовослужбовцю Збройних Сил України, відрядженому для проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_1, додаткову винагороду відповідно до Постанови №168 починаючи з 24.02.2022.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач перебуває на військовій службі у Збройних Силах України (відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_1) та має право на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168, втім відповідачем протиправно ця допомога не була йому нарахована і виплачена.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

Зазначена апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки він є військовослужбовцем, який на підставі Наказу Міністерства оборони України відряджений до Украеруху для проходження військової служби у Збройних силах України, тому під час воєнного стану на нього розповсюджуються вимоги Постанови №168.

На думку апелянта, оскільки у період з 10 червня 2022 року по 07 серпня 2022 року він брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, відтак позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерством оборони України зазначено про те, що на період дії воєнного стану відрядженим до державних органів військовослужбовцям не передбачено виплати додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України №168.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем звернуто увагу на те, що оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2) не входить до переліку міністерств та державних органів, зазначених у пункті 1 Постанови №168, тому підстави для виплати спірної допомоги - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України вказано про те, що у Постанові № 168 відсутні норми щодо виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил, відрядженим, зокрема, саме до ДП «ІНФОРМАЦІЯ_2», внаслідок чого у підприємства відсутні підстави здійснювати такі виплати.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, підполковник ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України.

Наказом Міністра оборони України по особовому складу від 23.07.2009 № 589, позивач був відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_1 із залишенням на військовій службі у Збройних Силах України, що підтверджується копією витягу з наказу Міністра оборони України по особовому складу від 23.07.2009 № 589, копією довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1-24.2/2429/22 від 01.08.2022 та копією листа-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 №1-17.2/3458/22 від 07.11.2022.

На даний час, підполковник ОСОБА_1 займає посаду заступника начальника зміни (заступника оперативного чергового) відділу управління використання повітряного простору ІНФОРМАЦІЯ_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно листа-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1-17.2/3458/22 від 07.11.2022 та даних по фактичним виплатам, грошове забезпечення (грошове утримання військовослужбовця) позивача не містить такої складової, як додаткова винагорода.

У свою чергу, позивач вважає, що його право на виплату йому додаткової винагороди, передбаченої п. 1 Постанови № 168, за період дії воєнного стану на території України, тобто з лютого 2022 року, враховуючи наступне.

Так, на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.07.2022 № 38/22ДСК, його було відряджено до ІНФОРМАЦІЯ_3» (м. Краматорськ) на період з 15.07.2022 по 28.08.2022 для виконання бойових завдань із забезпечення планування та координації бойового застосування тактичної авіації ІНФОРМАЦІЯ_6 в інтересах ІНФОРМАЦІЯ_3» та безпеки польотів у відповідній смузі.

Згідно посвідчення про відрядження від 14.07.2022 № 12, ОСОБА_1 вибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 15.07.2022, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3» 16.07.2022, вибув із ІНФОРМАЦІЯ_3» 31.08.2022 та прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 31.08.2022.

У відповідності до витягу із наказу ІНФОРМАЦІЯ_3» від 16.07.2022 № 34/дск та витягу із наказу ІНФОРМАЦІЯ_3» від 30.08.2022 № 81/дск, позивач вважається військовослужбовцем Збройних Сил України, який входив до складу сил та засобів, та брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації в Донецькій та Луганській областях, з метою виконання бойових завдань у період з 16.07.2022 по 31.08.2022, після чого вибув до пункту постійної дислокації.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не виплати йому допомоги згідно Постанови №168 та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 не входить до переліку міністерств та державних органів, зазначених в пункті 1 Постанови № 168 та Постановою № 168 не передбачена виплата додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак, останнє не має підстав для нарахування та виплати щомісячної додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168.

Крім того, враховуючи, що позивачем не було заявлено позовних вимог до Міністерства оборони України щодо нарахування додаткової грошової винагороди за період відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_3» за період 15.07.2022 по 28.08.2022, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У силу вимог частин першої-третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-XII), за змістом статті 1 якого, соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

У той же час, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Так, пунктом 2 Указу Президента України від 24.02.2022 №53/2022 постановлено Кабінету Міністрів України в одноденний строк затвердити план заходів, передбачивши, зокрема забезпечення з 1 березня 2022 року підвищення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України на 30 відсотків та доведення до 20 відсотків від початку 2022 року підвищення грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та Національної гвардії України.

На виконання вказаного Указу 28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

У свою чергу, у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 до вищезазначеної Постанови № 168 були внесені зміни, згідно з якими абзац перший пункту 1 після слів «та поліцейським» доповнено словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 № 754 до постанови Кабінету Міністрів України № 168 були внесені зміни, відповідно до яких в абз. 1 п. 1 слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)».

Надалі, з 01 червня 2023 року пункт 1 Постанови №168 викладено в наступній редакції «Установити, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах».

За правилами пункту 3 Постанови № 168 доручено Міністерству фінансів опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

З огляду на вказане вбачається, що з 24 лютого 2022 року у осіб, визначених у пункті 1 Постанови №168 виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн щомісячно. У тих співробітників, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України і був відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_1 із залишенням на військовій службі.

На підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.07.2022 № 38/22ДСК, позивача було відряджено до ІНФОРМАЦІЯ_3» (м. Краматорськ) на період з 15.07.2022 по 28.08.2022 для виконання бойових завдань із забезпечення планування та координації бойового застосування тактичної авіації ІНФОРМАЦІЯ_6 в інтересах ІНФОРМАЦІЯ_3» та безпеки польотів у відповідній смузі.

Згідно посвідчення про відрядження від 14.07.2022 № 12, ОСОБА_1 вибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 15.07.2022, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3» 16.07.2022, вибув із ІНФОРМАЦІЯ_3» 31.08.2022 та прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 31.08.2022.

Згідно витягу із наказу ІНФОРМАЦІЯ_3» від 16.07.2022 № 34/дск та витягу із наказу ІНФОРМАЦІЯ_3» від 30.08.2022 № 81/дск, ОСОБА_1 вважається військовослужбовцем Збройних Сил України, який входив до складу сил та засобів, та брав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення наиіональної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, з метою виконання бойових завдань у період з 16.07.2022 по 31.08.2022, після чого вибув до пункту постійної дислокації.

З огляду на вказане, позивач вважає, що відповідачем повинна була здійснюватися виплата додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 за спірний період.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що Постанова № 168 передбачає виплату щомісячної додаткової винагороди за певних обставин, зокрема, нею визначено чіткий перелік осіб, яким може бути виплачена щомісячна додаткова винагорода і цей перелік не передбачає її виплату військовослужбовцям, які перебувають на службі в ІНФОРМАЦІЯ_1.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.1999 № 1281 «Про створення об`єднаної цивільно-військової організації повітряного руху України» затверджено Положення про об`єднану військово-цивільну систему організації повітряного руху України, а також погоджено пропозицію Міністерства транспорту та Міністерства оборони України про утворення у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 таких структурних підрозділів, в тому числі регіональних структурних підрозділів на базі цього підприємства.

Відповідно до п. 4 цієї постанови, грошове та матеріальне забезпечення військовослужбовців, відряджених до ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснюється у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і установ виконання покарань, відряджених до органів виконавчої влади та інших цивільних установ».

У свою чергу, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2001 № 104 «Про порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби, відряджених до державних органів, установ та організацій», встановлено, що виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

Водночас, вказаною Постановою №104 передбачено, що грошове забезпечення виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що враховуючи положення постанови №104, виплата щомісячної додаткової винагороди передбаченої постановою №168 не розповсюджується на військовослужбовців відряджених до державних органів, а грошове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, відряджених до державних органів, установ та організацій регулюється постановою №104.

У той же час, вказана постанова №104 не передбачає виплату щомісячної додаткової винагороди військовослужбовцям, які перебувають на службі в ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки дане підприємство у списку не значиться.

Відтак, додаткова винагорода відрядженим до ІНФОРМАЦІЯ_2 військовослужбовцям може бути виплачена лише при внесенні змін до даних постанов, які б регулювали порядок та підстави виплати додаткової винагороди військовослужбовцям, що відряджаються до державних підприємств, установ та організацій, а також, наявності відповідного фінансування із державного бюджету України для здійснення даних виплат та видання відповідного наказу військового командира, начальника структурного підрозділу про виплату такої винагороди.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не входить до переліку міністерств та державних органів, зазначених в пункті 1 Постанови № 168 та Постановою № 168 не передбачена виплата додаткової винагороди військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак, останнє не має підстав для нарахування та виплати щомісячної додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168.

При цьому, не зважаючи на неодноразові зміни, внесені до пункту 1 Постанови № 168 працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 не було включено до переліку осіб, яким виплачується додаткова винагорода.

У апеляційній скарзі позивач зазначає, що він брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, зокрема у липні та серпні 2022 року його було відряджено до ІНФОРМАЦІЯ_3» для виконання бойових завдань із забезпечення планування та координації бойового застосування тактичної авіації ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі рішень та розпоряджень Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, а також розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 генерал-майора ОСОБА_2.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки позивач був направлений у відрядження саме згідно розпорядження Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, тому в даному випадку, позивачу слід було б звертатись із заявою про виплату додаткової винагороди безпосередньо до Міністерства оборони України за той період, коли позивач перебував у відрядженні, тобто за липень і серпень 2022 року.

Втім, позовних вимог до Міністерства оборони України щодо ненарахування йому додаткової грошової винагороди за період відрядження до ІНФОРМАЦІЯ_3» за період 15.07.2022 по 28.08.2022 позивачем не заявлено.

Враховуючи викладене та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук