Справа № 753/20832/23
Суддя: Осіпенко Л. М.
Дата ухвалення: 2024-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/48/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Осіпенко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дубінкіної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Дарницького районного суду міста Києва адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору інспектора, лейтенанта патрульної поліції в м. Києві Клочко Олександр Миколайович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної Поліції про скасування постанови про накладення адміністр ативного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8044302 від 30.10.2023 року, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити. В обґрунтування позову зазначає, що 30.10.2023 року о 13.00 годин, керуючи належним йому автомобілем марки Hyundai IONIQ д.н.з. НОМЕР_1 здійснив поворот наліво з вулиці Жилянської на вулицю Бульварно-Кудрявську в сторону проспекту Перемоги. Здійснивши поворот наліво, він був зупинений екіпажем патрульної поліції, інспектор якого Клочко О.М. повідомив йому, що він не виконав вимоги дорожнього знаку 4.1. «Рух прямо», чим порушив п.8.4.Г Правил дорожнього руху. Як зазначив інспектор, вказаний дорожній знак був встановлений за 50-100 метрів до світлофора на ділянці дороги, де він здійснив поворот і діє до перехрестя. На його вимогу інспектор Клочко О.М. доказів вчинення адміністративного правопорушення не надав, його заперечення щодо відсутності складу адміністративного правопорушення не взяв до уваги та склав відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення п.8.4.Г Правил дорожнього руху (далі за текстом - ПДР), що є підставою його звернення до суду.

08.01.2024, 09.01.2024 від представника відповідача Департаменту патрульної поліції у м. Києві - Кубрака Олега Івановича до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві (а.с. 27-34), просив розглянути справу без його участі (а.с. 39-40).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання Клочко О.М. не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини.

Як встановлено судом з оскаржуваної постанови, інспектором шостої роти другого батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Клочко Олександр Миколайович було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 8044302 від 30 жовтня 2023 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Зі змісту постанови вбачається, що 30.10.2023 о 13 год. 02 хв. в м. Києві по по вул. Жилянська, 95-Б, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожньго знаку 4.1., чим порушив п.8.4.«Г» ПДР - порушення вимог наказових знаків. До постанови додаються : б.к. 473427. (а.с.11).

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України "Про Національну поліцію", Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та ст. 286 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, в межах позовних вимог.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частиною першою статті 23 вказаного Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, передбачає : «перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів…».

Вимоги п.п. п.8.4.«Г» ПДР України, порушення якого інкримінують позивачу в оскарженій постанові полягають у наступному : «г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження»;

Згідно п.п. 4 розділу 33 ПДР, дія знаків 4.1-4.6 не поширюється на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами. Дія знаків 4.1-4.6 поширюється на перехрещення проїзних частин, перед яким вони встановлені. Дія знака 4.1, установленого на початку дороги або за перехрестям, поширюється на ділянку дороги до найближчого перехрестя. Знак не забороняє поворот праворуч у двори та на інші прилеглі до дороги території.

Таким чином, обставинами, що підлягають доказуванню по справі, є встановлення факту дії дорожнього знаку 4.1. відповідно до п.п. 4 розділу 33 ПДР на місці здійснення позивачем повороту ліворуч з вулиці Жилянської на вулицю Бульварно-Кудрявську.

На підтвердження вищевказаних обставин, окрім оскаржуваної постанови, відповідно до абзацу другого частини другої статті 77 КАС України, відповідачем до суду був наданий відеозапис, який містить лише процес зупинки та розгляду інспектором управління патрульної поліції справи про адміністративне правопорушення з приводу порушення позивачем п.8.4. «г» ПДР України, відповідальність за яке передбачена положеннями ч.1 ст.122 КУпАП.

З зазначеного запису неможливо встановити, чи існував факт порушення позивачем вимог дорожнього знаку 4.1, визначити, в якому місці встановлений зазначений дорожній знак, де починається та закінчується його дія. При цьому, факт визнання позивачем виконання повороту ліворуч, зафіксований на відеозапису, не свідчить про те, що вказаний поворот був здійснений ним саме в зоні дії знаку 4.1., оскільки позивач це заперечує.

Таким чином, наданий відеозапис не містить обставин, які передбачені об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення, не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (Постанова Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17 (№К/9901/15804/18).

Тобто належним доказом по справі є матеріали фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не постанова про притягнення його до відповідальності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, доказів на підтвердження факту вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга N 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція. (справа Daktaras v. Lithuania, скарга N 42095/98).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року в справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга N 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1).

Таким чином, суд дійшов висновку, що висновок посадової особи, уповноваженої на розгляд справи про адміністративне правопорушення не підтверджується допустимими та належним чином зібраними доказами.

Частиною 3 статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що за наслідками розгляду справи оскаржувану постанову слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Крім того, відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції належить стягнути на користь позивача 536,80 грн на відшкодування понесених ним витрат по сплаті судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору інспектора, лейтенанта патрульної поліції в м. Києві Клочко Олександр Миколайович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8044302, винесену 30.10.2023 інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Ключко Олександром Миколайовичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Рішення суду набирає законної сили через тридцять днів з моменту його підписання.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з моменту його підписання до Шостого апеляційного адміністративного апеляційного суду.

Учаснику справи, якому повний текст рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення строку для оскарження рішення, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з моменту вручення його копії.

Рішення суду набирає законної сили, якщо його не скасовано, з моменту прийняття апеляційним судом судового рішення про повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження, залишення апеляційної скарги без розгляду або без задоволення.

Повний текст рішення суду складено 15.01.2024.

Суддя: Л.М. Осіпенко