Справа № 500/7555/23
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7555/23

13 лютого 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі: головуючого судді Осташа А. В. за участю: секретаря судового засідання Хоміцької С.О., представника позивача - Дуфанця Є.М., представника відповідача - Рацина Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу від 09.08.2023 №0-1900, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу від 09.08.2023 №0-1900 в частині боргу на суму 38499, 50 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що вимога про сплату податкового боргу по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є протиправною, оскільки позивач як фізична особа є сільськогосподарським товаровиробником, хоч і не за основним видом діяльності (розведення свиней).

Обґрунтовуючи свою позицію, позивач посилається на поняття "сільськогосподарського товаровиробника", яке визначено в Законі України "Про сільськогосподарський перепис". Позивач зокрема вказує, що він відноситться до домогосподарств, які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що об`єкт нерухомості, що йому належить, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розумінні положень підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України, у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Ухвалою суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та призначено у справі засідання на 15.01.2024.

Ухвалою суду від 15.01.2024 поновлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та продовжено позивачу строк для подання відповіді на відзив до 26.01.2024, а розгляд справи відкладено на 30.01.2024.

Від відповідача 15.01.2024 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позивачем жодних ґрунтовних та вагомих підстав для скасування податкової вимоги не наведено, а відтак орган ДПС вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Ухвалою суду від 31.01.24 витребувано у відповідача інформацію з приводу вручення позивачу податкового повідомлення-рішення та надати копії податкових повідомлень-рішень.

Відповідач на виконання вимог ухвали суду 06.02.2024 надав документи, які підтверджують надіслання та отримання позивачем податкового повідомлення-рішення від 06.03.2023 №0-1915 щодо сплати податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 38499,50 грн., а також відповідач надав додаткові пояснення до відзиву на позов.

Ухвалою суду від 06.02.2024 суд забезпечив право представника позивача ознайомитись із документами та додатковими поясненнями відповідача та оголосив перерву до 13.02.2024, а строк розгляду справи продовжив до 15.02.2024.

У вступних словах представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, представники відповідача заперечили проти позову.

Дослідивши докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 з 26.05.2018 є власником нежитлового приміщення - Корівника, площею 592,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Головним управілння ДПС у Тернопільській області позивачу нараховано податкове зобов`язання на вищевказаний об`єкт нерухомого майна за 2022 рік в сумі 38499, 50 грн, яке визначене податковим повідомленням-рішенням від 06.03.2023 №0-1915.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, дане податкове повідомлення-рішення направлене позивачу поштою та отримане особисто 21.04.2023 (а.с.52).

В подальшому ГУ ДПС в Тернопільській області на узгоджену суму визначену в ППР від 06.03.2023, сформовано податкову вимогу про сплату боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 09.08.2023 №-1900.

Не оскаржуючи винесеного ППР, позивач звернувся зі скаргою на податкову вимогу в адміністративному порядку до ДПС України.

Рішенням ДПС України від 20.10.2023 №31579/6/99-00-06-03-03-06 скаргу залишено без задоволення, а податкову вимогу без змін.

Позивач, вважаючи податкову вимогу протиправною, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

01.01.2015 набув чинності Закон України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи від 28.12.2014 №71-VIII, яким запроваджено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено статтею 266 ПК України.

За змістом підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписами підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, аналіз наведених правових норм дає підстави вважати, що власник нежитлової нерухомості, яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Спірним питаннями у межах цієї справи є встановлення того, чи має позивач пільгу щодо сплати податку;

Суд відхиляє вищенаведені доводи позивача виходячи з наступного.

1. Щодо пільги.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Аналізуючи наведені вище нормативні приписи підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та віднесений до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; 3) об`єкт нерухомості не здається власником в оренду, лізинг, позичку.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

За змістом статті 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис від 23.09.2008 № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Отже, визначаючись щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом проаналізованих законодавчих норм сільськогосподарським виробником є фізична або юридична особа, яка здійснює виробництво і самостійну переробку власновиробленої продукції рослинництва і тваринництва.

Позивач жодним чином не довів тієї обставини, що у 2022 році він використовував належне йому нежитлове приміщення з метою ведення особистого селянського господарства для виготовлення сільськогосподарської продукції.

Натомість згідно інформації, наданої відповідачем, яка міститься у інформаційній системі «Податковий блок»: «Облік платників податків»: розділ «Реєстраційні дані» ОСОБА_1 зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності. Основний вид економічної діяльності за КВЕД 01.46 "Розведення свиней".

Проте, встановлено, що позивач протягом 2021-2022 подавав декларації в яких не зазначав доходу від здійснення підприємницької діяльності.

Судом не приймаються до уваги твердження представника позивача з приводу того, що позивач як фізична особа займався вирощуванням сільськогосподарської продукції, а тому звільненний від оподаткування. Такі твердження, на думку суду, не доводять тієї обставини, що позивач використовував належне йому нежитлове приміщення з метою ведення особистого селянського господарства для виготовлення сільськогосподарської продукції.

Таким чином, в оподаткований період (2022 рік) позивач не був сільськогосподарським товаровиробником.

Отже, у цій справі судом не встановлено дотримання умов, визначених ПК України, за яких власник об`єкта оподаткування звільняється від сплати відповідного податку, а саме коли будівлі, споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичній та фізичній особі), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Таким чином, суд вважає, що спірна податкова вимога від 09.08.2023 винесена відповідно до норм податкового законодавства, а тому підстави для скасування останніх відсутні.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Враховуючи те, що суду прийшов до переконання про відмову в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу від 09.08.2023 №0-1900, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: с. Мар`янівка,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,47736, код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46003, код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

Головуючий суддя Осташ А.В.