Справа № 320/10678/23
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України, у якому просив суд:

- визнати протиправним рішення житлової комісії в особі адміністрації державної прикордонної служби України від 20.10.2022, оформлене протоколом № 12, про відмову переглянути рішення від 26.03.2013 № 54;

- зобов`язати житлову комісію в особі адміністрації державної прикордонної служби України переглянути рішення від 26.03.2013 № 54 та зарахувати разом із сім`єю на квартирний облік із збереженням часу перебування на обліку за попереднім місцем служби, а саме з 16.11.1998.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення житлової комісії в особі Адміністрації державної прикордонної служби України від 20.10.2022, оформлене протоколом № 12, про відмову ОСОБА_1 переглянути рішення від 26.03.2013 № 54.

- зобов`язано житлову комісію в особі Адміністрації державної прикордонної служби України повторно розглянути питання про перегляд рішення від 26.03.2013 № 54 та питання про зарахування ОСОБА_1 разом із сім`єю на квартирний облік із збереженням часу перебування на обліку за попереднім місцем служби, а саме: з 16.11.1998, з урахуванням висновків суду;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення Адміністрації та житлової комісії ДПСУ від 26.03.2013, яке оформлене протоколом № 54 та затверджено 04.04.2013 Головою ДПСУ є законним та обґрунтованим, оскільки Порядок № 1081, яким було визначено право на врахування часу перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби, прийнято лише 03.08.2006. Також, зауважено, що матеріали облікової справи містять лист в/ч НОМЕР_1 від 31.03.2011 за № 41/554, яким позивача було поновлено на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 саме тільки з 31.05.2001. Також, апелянтом зауважено на наявності у відповідача дискреційних повноважень щодо питання прийняття/перебування/зняття з квартирного обліку.

Крім того, зазначено про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом із порушенням встановленого процесуальним законодавством строку на звернення до суду з позовом.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житлової комісії Адміністрацї Державної прикордонної служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 26.03.2013 житлова комісія Адміністрації Державної прикордонної служби України, прийняла рішення про зарахування полковника ОСОБА_1 та членів сім`ї на квартирний облік у загальну чергу на покращення житлових умов з 03.08.2006, що підтверджується протоколом № 54.

Наразі, 21.02.2022 та 19.07.2022 позивачем подавались рапорти про перегляд вказаного рішення, оскільки позивач перебував на квартирному обліку при Північному регіональному управлінні в Житомирському прикордонному гарнізоні з 16.11.1998 по 22.10.2012 складом сім`ї чотири особи, що підтверджується довідкою В/Ч НОМЕР_4 від 24.10.2012 №614-170.

Рішенням від 20.10.2022, оформленим протоколом № 12, позивачу було відмовлено у перегляді рішення від 26.03.2013 № 54, оскільки ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік у загальному порядку з 03.08.2006 з дати затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, з урахуванням часу перебування на квартирному обліку за попереднім місцем служби (Північне регіональне управління).

Згідно змісту оскаржуваного рішення: « у Північному регіональному управлінні був зарахований на облік на засіданні житлової комісії 21.09.2012 з урахуванням періоду перебування на обліку у в/ч НОМЕР_2 (16.11.1998) - зазначена інформація у справі відсутня.

У той же час, у період проходження служби у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 06.02.2003 по 26.08.2004 , після чого до 08.08.2006 був слухачем Національної академії оборони України - на квартирному обліку не перебував.

Враховуючи зазначене, підстав для перегляду рішення житлової комісії відсутні».

Вважаючи, що має перебувати на квартирному обліку з 16.11.1998, позивач звернувся з даним позовом в суд.

Позовна заява мотивована тим, що позивач разом із сім`єю перебував з 16.11.1998 на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , де отримав 3-х кімнатну квартиру по АДРЕСА_2 .

19.03.2012 вказана квартира була здана квартирно-експлуатаційному відділенню відділу матеріального забезпечення, що підтверджується довідкою від 20.03.2012 № 54.

21.09.2011 позивач був зарахований до загальної гарнізонної черги, як військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 разом із сім`єю, зі збереженням черги з 16.11.1998, що підтверджується протоком № 6.

21.12.2012 позивач подав рапорт до відповідача про взяття його разом із сім`єю на квартирний облік із збереженням попереднього часу перебування з 16.11.1998.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (далі - Закон № 2011-XII).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з абзацом першим пункту 1 статті 12 Закону № 2011-XII, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20, яке діяло на час прийняття першого рішення щодо взяття позивача на квартирний облік (16.11.1998), військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини.

Отже, датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.

Військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі на вищу, рівнозначну посаду, а також з вищих посад на нижчі, пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.

Згідно із п. 24 та 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081, на яке посилається в оскаржуваному рішенні відповідач, військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.

Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Також, відповідно до п. 3.4, п. 3.6, п. 3.9 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної Прикордонної Служби України від 20.12.2007 № 1040, визначено, що військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії органу Державної прикордонної служби, яке затверджується начальником цього органу.

Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією органу Державної прикордонної служби винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаному з переїздом в іншу місцевість, зараховуються на облік за новим місцем служби разом із членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на облізу, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Таким чином, з аналізу чинного законодавства, яке існувало на час взяття позивача разом із сім`ю вперше на квартирний облік (16.11.1998) і на час переведення його до інших гарнізонів та Державної прикордонної служби України, свідчить про те, що будь-яке зарахування на облік за новим місцем служби разом із членами їх сімей відбувається із збереженням попереднього часу перебування на обліку.

Крім того, згідно з абз. 24 п. 9 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.01.2021 № 26, передбачено, що військовослужбовці, які перебували у списку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею) за попереднім місцем проходження військової служби, за новим місцем служби включаються до такого списку із збереженням часу перебування на обліку за попереднім місцем служби.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не наведено чітких підстав, з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, для відмови позивачу в зарахуванні на квартирний облік із збереженням часу перебування на обліку за попереднім місцем служби, а саме з 16.11.1998. Посилання відповідача на прийняття Кабінетом Міністрів України 03.08.2006 Порядку №1081, не є належним обґрунтуванням правомірності оскаржуваного рішення, оскільки не є підставою для неврахування попереднього періоду перебування позивача на квартирному обліку за іншого нормативного врегулювання.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20.03.2020 № 5-рп/2002, від 13.03.2004 № 7-рп/2004). Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту З мотивувальної частини Рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 № 7-рп/2004).

Слід наголосити, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права, є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

З огляду на викладене, колегія судів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення житлової комісії в особі адміністрації державної прикордонної служби України від 20.10.2022, оформленим протоколом № 12, про відмову переглянути рішення від 26.03.2013 № 54, є необґрунтованим та не враховує всіх обставин та нормативного регулювання, яке існувало станом на дату взяття позивача на квартирний облік у 1998 році, з огляду на що, останнє підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання житлової комісії в особі Адміністрації державної прикордонної служби України переглянути рішення від 26.03.2013 № 54 та зарахувати позивача разом із сім`єю на квартирний облік із збереженням часу перебування на обліку за попереднім місцем служби, а саме з 16.11.1998, судом першої інстанції правильно відмовлено у їх задоволенні, оскільки питання зарахування особи на квартирний облік є дискреційними повноваженнями житлової комісії, яке потребує дослідження всіх документів та обставин, що передували спірним правовідносинам, тому, належним та достатнім способом захисту прав позивача, є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про перегляд рішення від 26.03.2013 № 54 та зарахування ОСОБА_1 разом із сім`єю на квартирний облік із збереженням часу перебування на обліку за попереднім місцем служби, а саме, з 16.11.1998, з урахуванням висновків суду.

Також, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом із порушенням встановленого КАС України строку на звернення до суду з позовом є необґрунтованими, оскільки предметом даного спору є рішення відповідача від 20.10.2022, оформлене протоколом № 12, яким було відмовлено у перегляді рішення від 2013 року, під час оскарження якого, суд перевіряє обґрунтованість/необґрунтованість обставин, що стали підставою для відмови в перегляді такого рішення. Разом з тим, позовна заява була подана до суду першої інстанції 04.04.2023 року, тобто в межах строку звернення до адміністративного суду.

Крім того, судом першої інстанції правильно звернуто увагу на те, що в матеріалах справи міститься довідка військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2011 № 155, якою підтверджується перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку в Навчальному центрі ДПСУ з 16.11.1998 по 22.06.2011.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язати житлову комісію в особі Адміністрації державної прикордонної служби України повторно розглянути питання про перегляд рішення від 26.03.2013 № 54 та питання про зарахування ОСОБА_1 разом із сім`єю на квартирний облік із збереженням часу перебування на обліку за попереднім місцем служби, а саме, з 16.11.1998, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Житлової комісії Адміністрації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 19.02.2024р.)