Справа № 320/11494/22
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Київській області та Державної податкової служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, Державної податкової служби України про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, Державної податкової служби України, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Київській області про анулювання свідоцтва платника єдиного податку №36;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області, Державну податкову службу України поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 платником єдиного податку другої групи з 01.04.2019 та відновити відомості в реєстрі платників єдиного податку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що борг з єдиного податку в розмірі 3 150, 80 грн. підлягав безумовному списанню податковим органом, оскільки мав статус безнадійної заборгованості, строк давності щодо стягнення якої минув. Відтак, пеня, нарахована на вказану заборгованість у розмірі 1713,16 грн. не може бути підставою для анулювання статусу платника єдиного податку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року адміністративним позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач у період з 28.07.2008 по 11.10.2017 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, платник єдиного податку спрощеної системи оподаткування.

11 жовтня 2017 року позивач подала заяву про припинення своєї підприємницької діяльності.

9 жовтня 2017 року до Головного управління ДПС України в Київській області надійшла від Головного управління ДПС України в Донецькій області, де перебувала на обліку позивачка, податкова інформація щодо наявності податкового боргу з єдиного податку в розмірі 3 150,80 грн. Вказаний податковий борг існував станом на 20.07.2014 року.

За період з 11.10.2017 по 10.05.2018 року на адресу позивача не надходило жодної інформації про існування податкового боргу.

10 травня 2018 року позивач самостійно звернулась до відповідача-1, з метою провести взаєморозрахунки щодо податків та зборів.

11.05.2018 року позивач сплатила за наданими в ОДПІ реквізитами 3 150,80 грн. та подала заяву про списання пені за невчасну сплату безнадійної заборгованості в розмірі 1 583,40 грн., що була фактично нарахована на ці 3 150,80 грн.

У червні 2018 року позивач повторно звернулась із заявою про списання пені, але вже у розмірі 1 713,16 грн.

Жодної відповіді на подані заяви позивачем отримано не було.

10 вересня 2018 року позивачка зареєструвалася, як фізична особа-підприємець та подала заяву про реєстрацію її платником єдиного податку.

З 1 жовтня 2018 року позивач отримала статус платника єдиного податку другої групи, Станом на 01.10.2018 (дату реєстрації як платник єдиного податку) позивач нараховану пеню в розмірі 1 713,16 грн. не сплачувала.

У квітні 2019 року відповідачем-1 було проведено щодо позивача камеральну перевірку, за результатами якої складено Акт від 18.04,2019 за № 36/10-36-54-06/ НОМЕР_1 (далі - «Акт») та прийняло Рішення за № 36 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, в зв`язку із наявністю заборгованості (несплаченої пені).

У січні 2022 року позивач скористалась своїм правом та звернулася зі скаргою до Державної податкової служби України, на яку лише 27.10.2022 було отримано відповідь про залишення скарги без розгляду.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо несписання безнадійного боргу та нарахування пені на безнадійну заборгованість, неправомірною, та, як результат наявність заборгованості і анулювання свідоцтва платника єдиного податку другої групи, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно положеннями п. 3 пункту 299.10. статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно пункту 300.1 статті 300 Податкового кодексу України платники єдиного податку несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

У силу вимог пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Зміст наведеної правової норми дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої групи у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 21 травня 2020 року у справі № 820/5346/17.

Судом першої інстанції встановлено, що в результаті проведеної відповідачем камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування, про що складено акт від 18.04.2019 №36/10-36-54-06/, контролюючим органом виявлено наявність у позивачки податкового боргу по єдиному податку у розмірі 1713,16 грн. (несплачена пеня, нарахована на безнадійний борг).

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У той же час, рішення про анулювання позивачу реєстрації платника єдиного податку прийнято на підставі акту перевірки, під час якої встановлено факт наявності у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Проте, судом було встановлено вище, що борг, на який було нараховано пеню у розмірі 1713,16 грн. мав бути визнаний безнадійним і на підставі п.101.2.3. п. 101.2. ст. 101 ПК України, сам борг і нарахована на нього пеня, мали бути списані відповідачем.

Крім того, колегія суддів враховує, що в силу положень пункту 59.1 статті 59 ПК України відповідач зобов`язаний був надіслати позивачу податкову вимогу про сплату податкового боргу у разі його наявності у спосіб, визначений ПК України, втім вказаних дій контролюючим органом ним здійснено не було.

Отже, за результатами розгляду справи судом встановлено, що у відповідачів не було жодних правових підстав виносити рішення про анулювання позивачу реєстрації платника єдиного внеску.

Враховуючи, що податковим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку, тому підстави для анулювання реєстрації позивача, як платника єдиного податку та прийняття з цих підстав оскаржуваного рішення від 01.04.2019 року № 36 - відсутні.

Як наслідок, слід зобов`язати відповідача поновити реєстрацію позивача як платника єдиного податку другої групи з 01.04.2019 та відновити відомості у реєстрі платників єдиного податку.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління Державної податкової служби у Київській області та Державної податкової служби України - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма