Справа № 754/16611/23
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/23/24
РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2024 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, яким просить: 1) рішення інспектора Управління патрульної поліції у м.Києві ОСОБА_2 про накладання штрафу у розмірі 510 грн. на ОСОБА_1 - визнати протиправним; 2) постанову ЕАС №7205496, винесену 21.06.2013 інспектором Управління патрульної поліції у м.Києві ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП - скасувати; 3) стягнути з відповідача на користь позивача пронесені судові витрати.

Свої вимоги, позивач обґрунтовує наступним. Інспектором УПП у м. Києві лейтенантом поліції ОСОБА_2 21.06.2023 року було винесено постанову серії ЕАС №7205496 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн. Зі змісту даної постанови вбачається, що 21.06.2023 о 15 год. 33 хв. в в м.Києві, вул.Мілютенка, 15/13 гр. ОСОБА_1 , безпідставно вийшов на проїзну частину, де дві смуги для руху в кожному напрямку, розділеної суцільною подвійною лінією дорожньої розмітки та стояв на ній та на зауваження не реагував, чим порушив п.4.1.4 г ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 127 КУпАП.

Постанову про накладення адміністративного стягнення позивач вважає незаконною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, складену без врахування фактичних обставин справи, а також з порушенням норм процесуального права. Зокрема, позивач зазначає, що 05.07.2023 коли позивачу вперше стало відомо про складення відносно нього даної постанови, при вивченні її змісту, виявив, що інспектором УПП у м.Києві ОСОБА_2 у текст постанови внесено завідомо неправдиві відомості про час, коли на його думку ним та його дружиною було вчинено правопорушення. Так у тексті постанови часом вчинення вказана 15 год. 33 хв., за адресою: м.Київ, вул. Мілютенка, 15/13 , хоча він та його дружина увесь час з 11:15 приблизно до 15:45 год. були за іншою адресою: м.Київ, вул.Мілютенка, 10 та складали повідомлення про злочин зі слідчо-оперативною групою за фактом нападу на них та нанесення їм тілесних ушкоджень, особою ОСОБА_2 , після написання повідомлення-скарги, вони рушили із СОГ до відділення Деснянського УПП ГУНП в м.Києві, по вул. Мілютенка, 28Б, для отримання талону повідомлення єдиного обліку. Також, зазначив, що у постанові міститься посилання на факт роз`яснення йому прав передбачених ст. 268 КУпАП, однак вважає, що відсутність його підпису у постанові про роз`яснення прав, передбачених вказаною статтею, пов`язано з тією обставиною, що такі права йому не роз`яснювались. Інспектор УПП у м.Києві ОСОБА_2 у день складення постанови для ознайомлення зі змістом, постанову позивачу не надавав, поставити підпис не пропонував. Даних персони позивача для інспектора він не надавав, тобто патрульний взяв персональні дані позивача з повідомлення про злочин, яке приймав оперуповноважений ВКР Деснянського УП ГУНП в м.Києві Тимофеєв В.П. цим порушуючи закон ст.32 Конституції України та ст. 182 КК України.

Ухвалою суду від 17.11.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків.

14.12.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій замінив неналежного відповідача Управління патрульної поліції у м.Києві на Департамент патрульної поліції .

Ухвалою суду від 18.12.2023 року відкрито провадження у вказаній справі постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

02.01.2024 представником відповідача за довіреністю Кубраком О. було надіслано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.

Дослідивши надані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що інспектором УПП у м. Києві лейтенантом поліції ОСОБА_2 21.06.2023 року винесена постанова про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7205496. Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

З постанови слідує, що 21.06.2023 о 15 год. 33 хв. в м. Києві по вул. Мілютенка, 15/13 гр. ОСОБА_1 , безпідставно вийшов на проїзну частину, де дві смуги для руху в кожному напрямку, розділені суцільною подвійною лінією дорожньої розмітки та стояв на ній та на зауваження не реагував, чим порушив п.4.1.4 г ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 127 КУпАП.

У відповідності до положення ч.1 ст.127 КУпАП адміністративна відповідальність настає за непокору пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1.10 ПДР визначено, що пішохід - особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в кріслах колісних без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи крісло колісне.

Згідно з вимогами п. 4.7 ПДР України пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до п. 4.14. ПДР Пішоходам забороняється:

a) Виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід;

в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину;

г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження;

ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху;

д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

Представник відповідача у відзиву посилається на те, що позивач виходив на проїздну частину, поза межами пішохідного переходу, в темний час доби без світло відбиваючого жилету.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

У відповідності до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На підтвердження вини ОСОБА_1 в порушенні ним п.п. 4.7 ПДР України, відповідачем до пояснень на адміністративний позов не додано будь-яких інших доказів. При цьому позивачем до позовної заяви долучено: талон-повідомлення єдиного обліку №25408 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне порушення та іншу подію від 21.06.2023 о 11:19; консультативний висновок ортопеда-травматолога від 22.06.2023 року відносно ОСОБА_1 про закритий внутрішньосуглобовий перелом вінцевого відростка правої ліктьової кістки.

В сенсі викладених обставин відсутність доказів зі сторони відповідача не доводять порушення ОСОБА_1 саме п.4.7 ПДР України.

Будь-яких інших належних, допустимих і достовірних доказів відповідачем не надано і посилань на їх наявність не наведено.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч.3 ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до вимог пунктів 1-3 ч.1 ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу.

Пунктом 1 ст. 247 КУпАП, передбачено обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними і допустимими доказами правомірність прийнятої ним постанови та порушення позивачем вимог ПДР України, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №7205496 від 21.06.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 127 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 74-77, 139, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Визнати протиправною постанову інспектора Управління патрульної поліції у м.Києві ОСОБА_2 про накладення адміністративного штрафу у розмірі 255 гривень на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скасувати постанову серії ЕАС №7205496, винесену 21.06.2023 року інспектором Управління патрульної поліції у м.Києві ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 127 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (; 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м.Києва.

Суддя О.М. Панченко