Справа № 160/34315/23
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,-
19.12.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.04.1990 року по 28.02.2022 року в АТ «Нікопольський завод феросплавів»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з врахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 01.04.1990 року по 28.02.2022 року в АТ «Нікопольський завод феросплавів»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона двічі зверталась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач послалася на те, що набуття нею права на призначення згаданої пенсії підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, яким зміни до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо збільшення пенсійного віку, внесені Законом №213-VІІІ, були визнані неконституційними. Проте, відповідачі протиправно відмовляють у призначенні пільгової пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, посилаючись на пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім цього позивач наголошує, що відповідачі протиправно не враховують до пільгового стажу позивача період роботи з 01.04.1990 року по 28.02.2022 року в АТ «Нікопольський завод феросплавів». У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
29.12.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
26.01.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-1 зазначив, що позивач не має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку, встановленого п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також відповідач-1 зазначив, що спірний період роботи позивача не підлягає зарахуванню до пільгового стажу у зв`язку з тим, що в пільговій довідці від 20.09.2023 року №290 відсутня інформація про право підпису документів (довідка підписана директором з економіки та фінансів) та довіреність на право підпису такої особи до управління не надавалась. У зв`язку з чим, відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
01.02.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив, в якій підтримала свою позицію, викладену в позовній заяві.
01.02.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обґрунтування відзиву відповідач-2 зазначив, що позивач не має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах через недосягнення пенсійного віку, встановленого п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також відповідач-1 зазначив, що спірний період роботи позивача не підлягає зарахуванню до пільгового стажу у зв`язку з тим, що в пільговій довідці не вказано номер постанови Кабінету Міністрів СРСР від 22.08.1956 року, не вірно зазначена позиці 3.2 постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року (повинна бути вказана 3.2а) та відсутня інформація щодо періодів, в яких були простої та відпустки без збереження заробітної плати. У зв`язку з чим відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримало копію ухвали про відкриття провадження у справі 29.12.2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка наявна в матеріалах справи.
Відповідач-3 у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, як і заяви про визнання позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та відзиви на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
21.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Також в даному рішенні зазначено, що вік ОСОБА_1 станом на дату звернення за призначенням пенсії становить 52 роки 07 місяців 17 днів, страховий стаж - 33 роки 07 місяців 06 днів, а пільговий стаж за Списком №2 - 0 років.
Крім цього в даному рішенні зазначено, що до пільгового стажу по Списку №2 не зараховано період роботи заявника з 01.04.1990 року по 15.01.2003 року та з 16.03.2003 року по 28.02.2022 року, оскільки відсутня інформація про право підпису документів в пільговій довідці №290 від 20.09.2023 року.
18.12.2023 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Також в даному рішенні зазначено, що вік ОСОБА_1 станом на дату звернення за призначенням пенсії становить 52 роки, страховий стаж - 33 роки 07 місяців 06 днів, а пільговий стаж за Списком №2 - 0 років.
Крім цього в даному рішенні зазначено, що до пільгового стажу по Списку №2 не зараховано період роботи згідно довідки №382 від 18.12.2023 року, оскільки в довідці не вказано: номер постанови Кабінету Міністрів СРСР; невірно зазначена позиці 3.2 згідно постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року (повинна бути вказана 3.2а); відсутня інформація щодо періодів, в яких були простої та відпустки без збереження заробітної плати.
Не погоджуючись із такими рішеннями відповідачів, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1,2,3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Як встановлено судом в трудовій книжці позивача наявні наступні записи (далі мовою оригіналу):
- 01.04.1990 року принята в отдел технического контроля контролером производства черных металлов 3 разряда;
- 14.06.2000 року переведена в цех производства ферросплавов машинистом крана металлического производства 3 разряда;
- 18.12.2002 року переведена машиністом металургійного виробництва 3 розряду того ж цеху;
- 10.01.2003 року, 05.02.2007 року, 20.01.2012 року, 19.01.2017 року та 19.01.2022 року проведено атестацію робочого місця по Списку №2.
З довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №290 від 20.09.2023 року та №382 від 18.12.2023 року судом встановлено, що посада, займана позивачем в період з 01.04.1990 року по 25.01.1991 року, з 26.01.1991 року по 10.031994 року, з 11.03.1994 року по 13.06.2000 року, з 14.06.2000 року по 15.03.2003 року, з 16.03.2003 року по 02.08.2016 року та з 03.08.2016 року по 28.02.2022 року відповідає Списку №2 пільгових професій.
Як зазначено в оскаржуваних рішеннях період роботи позивача з 01.04.1990 року по 28.02.2022 року не зараховано позивачу до пільгового стажу по Списку №2 через невідповідність довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №290 від 20.09.2023 року та №382 від 18.12.2023 року, а саме: в довідці №290 від 20.09.2023 року відсутня інформація про прав підпису документів в пільговій довідці №290 від 20.09.2023 року, а в довідці №382 від 18.12.2023 року не вказано номер постанови Кабінету Міністрів СРСР; невірно зазначена позиці 3.2 згідно постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року (повинна бути вказана 3.2а); відсутня інформація щодо періодів, в яких були простої та відпустки без збереження заробітної плати.
Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено форму довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Судом було досліджено довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №290 від 20.09.2023 року та №382 від 18.12.2023 року та не встановлено їх невідповідності Додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року.
При цьому, суд вказує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні документів, що підтверджують такий стаж роботи.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачами суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачами при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
А тому, суд доходить висновку, що період роботи позивача з 01.04.1990 року по 28.02.2022 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу по Списку №2.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та про необхідність задоволення вказаних позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-3 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Пунктом 2 частиною 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці засписком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Натомість згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закону №1788-XII) в чинні редакції, згідно із висновками рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV.
Тому відмова пенсійного органу в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 52 років, мала страховий стаж роботи 33 роки 07 місяців 06 днів, у тому числі на пільгових умовах за Списком №2 - 31 рік 08 місяців 14 днів (згідно довідок №290 від 20.09.2023 року та №382 від 18.12.2023 року), з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.
А тому, враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про те, що позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 року у справі №360/3611/20.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправних дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.11.2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з врахуванням до пільгового стажу періоду роботи з 01.04.1990 року по 28.02.2022 року в АТ «Нікопольський завод феросплавів», суд зазначає наступне.
Фактично права позивача порушені оскаржуваними рішеннями, а визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень та зобов`язання відповідача-3 зарахувати до пільгового стажу позивача спірного періоду відповідно фактично відновлює порушені права позивача, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог позивача як таких, які не направлені на повне відновлення порушених прав позивача.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Як встановлено судом позивачем заявлено основну вимогу немайнового характеру та подано до суду вказану позовну заяву за допомогою системи «Електронний суд», а отже позивачу необхідно було сплатити судовий збір за дану позовну заяву у розмірі 858,88 грн., виходячи з розрахунку 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 073,60 грн.) із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
В свою чергу, позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., а отже позивачем переплачено судовий збір на 214,72 грн.
З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що вимоги позивача, які не підлягають задоволенню є похідними, суд дійшов висновку, що судовий збір у розмірі 858,88 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.77, 90, 139, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.04.1990 року по 28.02.2022 року
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 21.11.2023 року.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський