Справа № 520/25176/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 р. Справа № 520/25176/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2023, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, повний текст складено 28.11.23 у справі № 520/25176/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі за текстом також відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100000 грн додаткову винагороду з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100000 грн додаткову винагороду з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наголошує на неврахуванні судом першої інстанції того, що факт отримання позивачем поранення у 2023 році (контузії, травми, каліцтва) штатною військово-лікарсько комісією не встановлений, як того вимагає формулювання Постанови № 168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", не встановлено також тяжкість поранення позивача у 2023 році відповідно до вимог Наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007, а отже підстави для виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, за час лікування у 2023 році, відсутні.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами у справі.

Позивач уважає, що у період його перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено у повному обсязі додаткову винагороду, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з огляду на матеріали справи, дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я є протиправною, зобов`язав відповідача нарахувати і виплатити позивачу збільшену до 100000 грн додаткову винагороду з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я, оскільки таке зобов`язання відповідатиме меті належного поновлення прав позивача та слугуватиме досягненню того, щоб спір, який виник між сторонами, було остаточно вирішено.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 17, 46 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За змістом статей 17, 65 Конституції України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції. Тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними ст. 46 Конституції України (абз. 2, 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 р. № 12-р/2018).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

За приписами ч. 3 ст. 5 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" фінансування Служби правопорядку здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються на утримання Збройних Сил України і передбачаються у кошторисі Міністерства оборони України окремим рядком.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" Служба правопорядку створюється на базі відповідних структурних підрозділів і служб Міністерства оборони України, функції яких цим Законом покладені на Службу правопорядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" служба правопорядку складається з: 1) органів управління: Головного управління Служби правопорядку Збройних Сил України; Центрального управління Служби правопорядку по місту Києву і Київській області та територіальних управлінь Служби правопорядку; зональних відділів (відділень) Служби правопорядку; 2) підрозділів Служби правопорядку: охорони військових об`єктів; патрульно-постової служби; безпеки дорожнього руху; спеціального призначення; 3) Навчального центру Служби правопорядку.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" порядок і строки проходження військової служби військовослужбовцями Служби правопорядку, присвоєння їм військових звань та звільнення їх з військової служби визначаються відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідних положень про проходження військової служби.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" соціальний і правовий захист військовослужбовців Служби правопорядку та членів їх сімей здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", інших нормативно-правових актів.

Соціальний захист працівників Служби правопорядку забезпечується відповідно до законодавства про працю, інших нормативно-правових актів.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято Постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі за текстом Постанова № 168).

Відповідно до п. 1 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

01 квітня 2022 року Постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесено зміни до зазначеної Постанови № 168, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно з пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2022 року, № 400 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Отже особи, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії включаються до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень.

При цьому аналіз наведених норм Постанови № 168 дає підстави для висновку про встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Разом з тим Постанова № 168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Судом установлено, що згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 27.09.2022 за № 27/1779, старший солдат ОСОБА_1 10 вересня 2022 року отримав: Вогнепальне осколкове поранення правого ока та правої верхньої кінцівки під час виконання бойового завдання із звільнення тимчасово окупованих територій в районі населеного пункту Кіндрашівка Харківської області. Поранення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, із захистом Батьківщини, під час відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України, в зоні ведення бойових дій. Згідно з довідкою ВЛК від 02.11.2022 за № 1187Х поранення є тяжкого ступеня.

За матеріалами справи після отримання тяжкого поранення ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я у періоди: з 10.09.2022 по 11.09.2022, з 11.09.2022 по 15.09.2022, з 15.09.2022 по 23.09.2022, з 28.10.2022 по 04.11.2022, з 04.01.2023 по 06.01.2023, з 06.01.2023 по 17.01.2023, з 01.02.2023 по 06.02.2023, з 13.02.2023 по 14.02.2023, з 14.02.2023 по 24.02.2023.

Ці обставини підтверджуються виписними епікризами, виписками із медичної картки стаціонарного хворого, перевідним епікризом та свідоцтвом про хворобу, складеним ВЛК військово-медичного клінічного центру "Головний військовий госпіталь" № 970х від 22.09.2022 та № 1187х від 02.11.2022 під час дослідження питання щодо надання відпустки за станом здоров`я.

Так, згідно з довідками військово-лікарської комісії позивач потребував у відпустці за станом здоров`я по 30 календарних днів відповідно.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 16.05.2023 за № 16/14/59 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України ОСОБА_1 дійсно в період з 22.07.2022 по 09.09.2022 брав безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в р-ні н.п. Стельмахівка, Луганської області. Підстава: БР ОСУВ Хортиця від 17.10.2022 за № 116/1/942т/пкп, БН командира 92 омбр від 19.10.2022 за № 301/290/т, БР ОСУВ Хортиця від 06.11.2022 за № 116/1/1353/т/ПКП, БР ОТУ Ліман від 07.11.2022 за № 988т; рапорт командира 2мб В/ч НОМЕР_1 вх. № 16/15/35 від 15.05.2023.

Відповідно до направлення від 30.05.2023 за № 363/Д ОСОБА_1 направлений для визначення ступеню втрати придатності у відсотковому відношення та отримання страхової суми за обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців (військовозобов`язаних) згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2023 за № 957.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 343966 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності по зору з 28.08.2023 безстроково.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обидві умови, необхідні для виплати позивачу збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, які визначені Постановою № 168, дотримані та підтверджуються вказаними довідками про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), а також наявними в матеріалах справи копіями первинної медичної картки, виписними епікризами позивача.

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій в частині невиплати позивачу грошової винагороди, відповідач посилається на відсутність у довідках ВЛК факту отримання позивачем поранення у 2023 році та невстановлення тяжкості поранення.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що нормативно-правовим актом, який визначає порядок організації та проведення військово-лікарської експертизи у Збройних силах України, є Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2022, № 402 (далі - Положення № 402).

Згідно з п. 2.1. Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови.

Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.

Згідно з п. 6.11. Положення № 402 постанова ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я приймається після закінчення стаціонарного лікування в разі, коли для повного відновлення функції і працездатності необхідний термін - не менше 30 календарних днів.

Постанова про потребу у відпустці за станом здоров`я оформлюється довідкою ВЛК, яка підлягає контролю штатною ВЛК (без затвердження).

При цьому форма та зміст згаданої довідки ВЛК встановлені додатком 4 до Положення № 402.

Водночас встановленою законодавством формою довідки ВЛК не передбачено зазначення у ній відомостей про потребу військовослужбовця в лікуванні та про ступінь тяжкості отриманої травми.

Підпунктом у п. 20.3 Положення № 402 встановлено виключний перелік повноважень ВЛК при винесенні постанови в частині визначення, чого потребує військовослужбовець за результатами медичного огляду.

Натомість зазначеним підпунктом не передбачено винесення ВЛК постанови про потребу у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Зокрема ВЛК наділена повноваженням визначати потребу військовослужбовця у відпустці за станом здоров`я на визначену нею кількість календарних днів.

На думку суду наявне протиріччя у юридичних формулюваннях між Постановою № 168, яка передбачає відпустку для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК, та Положенням № 402, яке передбачає можливість ВЛК виключно визначити потребу у відпустці лише за станом здоров`я.

В той же час потреба у лікуванні під час відпустки встановлюється лікувальним закладом, в якому проходило стаціонарне лікування.

Так, всі надані позивачем виписки, епікризи та виписні епікризи щодо подальшого лікування містять розділ щодо лікувальних рекомендації, в якому перераховано конкретні види лікування, необхідні для застосування після закінчення стаціонарного лікування, а тому суд доходить висновку, що всі надані за станом здоров`я відпустки фактично були відпустками для лікування, оскільки рекомендації щодо лікування передбачалися після кожної виписки з медичних закладів, які передували таким відпусткам.

Окрім того, відповідно до п. 11 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання.

Отже Закон, що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили відносно як Постанови № 168, так і Положення № 402, містить формулювання відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії, в той час як ВЛК формально позбавлена права виносити постанови про потребу військовослужбовця саме у такій відпустці.

Оскільки Закон № 2011-ХІІ, Постанова № 168 та Положення № 402 містять різні юридичні формулювання одного й того самого терміну - відпустки за станом здоров`я для лікування поза умовами стаціонару, а всі заперечення відповідача зводяться виключно до формалізованого підходу у визначенні зазначених понять, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон, що є нормативно-правовим актом вищої юридичної сили.

Також згідно з п. 9 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 за № 260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Тобто у наведеному випадку законодавство ототожнює поняття відпустка для лікування у зв`язку з хворобою та відпустка за станом здоров`я.

Водночас Постанова № 168 за своєю правовою природою не є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правові відносини у сфері охорони здоров`я, оскільки предметом її правового регулювання є фінансове забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій осіб.

Як наслідок, вжите у Постанові № 168 формулювання - відпустка для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, має бути трактовано установою (військовою частиною), що приймає рішення про таку відпустку лише з урахуванням спеціального законодавства у сфері охорони здоров`я, яке, в свою чергу, такого виду відпустки не передбачає.

Отже єдиний вид відпустки, рішення про потребу в якій може прийняти ВЛК - відпустка за станом здоров`я, передбачена Положенням № 402, є тотожним за своїм юридичним змістом відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, передбаченій Постановою № 168.

Відповідно перебування особи у відпустці за станом здоров`я за постановою ВЛК, якщо такій відпустці передувало лікування у стаціонарному закладі у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини із визначенням лікувальним закладом подальших лікувальних рекомендації на час перебування у відпустці, є підставою для включення такої особи до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, на підставі абз. 4 п. 1 Постанови № 168.

Крім того, слід звернути увагу, що матеріали справи містять довідки № 970х від 22.09.2022 та № 1187х від 02.11.2022, згідно з якими за ступенем тяжкості травма позивача визначена як травма тяжкого ступеня.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу за наслідками поранення встановлена третя група інвалідності.

Згідно з довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 27.09.2022 за № 27/1779 поранення позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, із захистом Батьківщини.

При цьому відповідачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі, не заперечується, що позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду, збільшену до 100000 гривень, лише за період з 10.09.2022 по 30.09.2022 та з 01.10.2022 по 23.10.2022 за фактичне виконання бойових завдань, що є порушенням прав позивача.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що позивач має право на отримання збільшеної до 100000 гривень винагороди протягом строку перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та час перебування у відпустці для лікування після поранення важкого ступеня за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, є обґрунтованим і законним.

У зв`язку з тим, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність при наявності обов`язку для вчинення конкретних дій, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу збільшену до 100000 грн додаткову винагороду з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, та перебуванням у відпустці за станом здоров`я, оскільки таке зобов`язання відповідатиме меті належного поновлення прав позивача та слугуватиме досягненню того, щоб спір, який виник між сторонами, було остаточно вирішено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі № 520/25176/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк В.Б. Русанова