Справа № 260/5255/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 260/5255/23 пров. № А/857/23294/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року (головуючий суддя Рейті С.І., м.Ужгород) у справі №260/5255/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

23.06.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову відділу Державного нагляду в Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу серії ПШ № 008034 від 27.04.2023 року.

Позов обґрунтовує тим, що 15.06.2023 року позивачу вручено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 008034 від 27.04.2023 року, згідно якої постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) адміністративно-господарський штраф у сумі 34000 грн. Вказує, що ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у травні 2023 року отримав лист від Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті з Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 008034 від 27.04.2023 року. Дана постанова винесена на підставі Акту №355243 від 21.03.2023 року проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Як зазначено в Акті №355243 від 21.03.2023 року - під час перевірки виявлено порушення ст. 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», під час надання послуг з перевезення вантажів, а саме відсутня роздруківка даних роботи з цифрового тахографа водія ОСОБА_2 за 21.03.2023 року на транспортних засобах Volvo д.н.з. НОМЕР_3 /Schwarzmuiier д.н.з. НОМЕР_4 . Дані транспортні засоби належать ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ). ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) зареєстрований також за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи, що в Акті №355243 від 21.03.2023 року та Постанові ПШ № 008034 від 27.04.2023р. вказано порушення водієм, який працює в нього згідно трудового договору від 19.06.2020 року на транспортних засобах які йому належать, останній сприйняв що Постанова №ПШ 008034 від 27.04.2023 року винесена відносно нього. Однак, 14.06.2023 року, ОСОБА_1 помітив що в постанові зазначений інший ідентифікаційний податковий номер особи яка притягається до відповідальності. А саме - зазначений ІПН позивача, тому 15.06.2023 року дана Постанова ПШ № 008034 від 27.04.2023р. була передана останньому. Позивач вважає спірну постановою протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що Відділ державного нагляду (контролю) у Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті не встановив належного суб`єкта правопорушення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду в Закарпатській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу серії ПШ № 008034 від 27.04.2023 року.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що при винесенні постанови № ПШ008034 від 27.04.2023 року, в описовій частині, помилково, був зазначений код ЄДРПОУ , належний іншому ФОП ОСОБА_1 .. Вважає, що такий характер помилки є опискою, а сама постанова є правомірною, оскільки невірно зазначений код ЄДРОПУ не міняє суті виявленого правопорушення відносно належного перевізника, яким є ОСОБА_1 (код НОМЕР_2 ). Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Відділом державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області згідно графіка від 17.03.2023 року було видано направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №014509 від 17.03.2023 року за яким визначені акти законодавства, які перевіряються на відповідній ділянці дороги.

21.03.2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області на а/д М-30. км 916+897 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине був зупинений автомобіль VOLVO, д.н.з. НОМЕР_5 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідно до п.25 Порядку №1567 матеріали справи разом з актом були направлені до Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області, який уповноважений розглядати такі матеріали як територіальний орган Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника у Закарпатській області.

Про виявлене правопорушення та складений акт ФОП ОСОБА_1 був повідомлений шляхом надсилання листа-повідомлення за вихідним № 23748/25/24-23 від 11.04.2023 року із направленням. Таке повідомлення ФОП ОСОБА_1 отримав 14.04.2023 року, однак, на розгляд справи не прибув.

27.04.2023 року начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 008034 у розмірі 34000 грн.

При цьому, при винесенні спірної постанови, в описовій частині, помилково, був зазначений код ЄДРПОУ , належний іншому ФОП ОСОБА_1 .

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся в суд першої інстанції з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" № 2344-ІІІ від 05.04.2001 року.

Згідно з ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до абз. 6 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст.217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи виливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 238 Господарського кодексу України визначено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. До адміністративно-господарських санкцій належить й адміністративно господарський штраф.

Відповідно до ст.241 Господарського кодексу України адміністративно- господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

З огляду на наведене, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин відповідно є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" адміністративно-господарські штрафи застосовуються за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суб`єктами правопорушення до яких можуть застосовуються адміністративно-господарські штрафи передбачені ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є виключно суб`єкти господарювання - перевізники.

Відповідно до ст.55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Апеляційний суд зазначає, що адміністративно-господарські санкції за своєю суттю є заходом організаційно-правового або майнового характеру, який спрямований на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, а адміністративно-господарський штраф, як один з видів таких заходів - грошовою сумою, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Тобто, адміністративно-господарський штраф як загалом так і у випадку вчинення порушень законодавства про автомобільний транспорт, зазначених в ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" може застосовуватись виключно до суб`єктів господарювання.

Такий висновок підтверджується також Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 (Порядок №1567), пунктами 20 -29 якого та додатком 5 до нього передбачено, що адміністративно-господарський штраф за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовується до фізичної особи-суб`єкта господарювання.

Суб`єктом правопорушення відповідальність за яке передбачена абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" на якого може бути накладено адміністративно-господарський штраф є особа, зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, яка в установленому законом порядку, з використанням належних їй або найманих нею транспортних засобів здійснює перевезення вантажів.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

21.03.2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області на а/д М-30 км 916+897 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине був зупинений автомобіль VOLVO, д.н.з. НОМЕР_5 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідно до Акту № 355243 від 21.03.2023 року водієм ОСОБА_3 допущено порушення вимог ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутня роздруківка даних роботи з цифрового тахографа водія ОСОБА_3 за ІНФОРМАЦІЯ_1 на транспортних засобах Volvo д.н.з. НОМЕР_3 /Schwarzmuiier д.н.з. НОМЕР_4 .

Разом з тим, як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, дані транспортні засоби належать не позивачу, а ФОП ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), на підтвердження чого надано: Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ; НОМЕР_7 , де зазначено власника т/з ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 ; CMR sk НОМЕР_8 , де зазначено власника т/з ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_2 ).

Крім того, в матеріалах справи наявна копія трудового договору від 19.06.2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вказує, що позивач не виступає в даних правовідносинах ні перевізником, ні власником транспортних засобів, а отже, не може бути суб`єктом відповідальності. При цьому, стосовно доводів апелянта, що наявність технічної помилки (зазначення невірного РНОКПП) не нівелює наявність скоєного порушення автомобільним перевізником, колегія суддів зазначає, що посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) було зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, однак, в суд не в праві надавати оцінку правомірності застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 260/5255/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний