Справа № 380/18628/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/18628/22 пров. № А/857/19321/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Максим Х.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року у справі за його позовом до начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Васильчук Вікторії Олександрівни, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача начальник Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаврищук Михайло Васильович про визнання протиправними дій, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку ,

суддя у І інстанції Мричко Н.І.,

час ухвалення судового рішення 13 год 50 хв,

місце ухвалення судового рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 25 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому після зміни своїх вимог просив:

- скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №2/К від 12 січня 2023 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васильчук В.О. щодо непереведення ОСОБА_1 на посаду начальника управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

- стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь позивача середньомісячну заробітну плату за час його вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 380/18628/22 у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що запропонувавши всі наявні вакантні посади, відповідач виконав обов`язок, передбачений статтею 87 Закону України «Про державну службу» (далі Закон № 889-VIII) та статтею 49-2 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) по працевлаштуванню працівника. Тому позовні вимоги про визнання протиправними дій ОСОБА_2 щодо непереведення позивача на посаду начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є безпідставними.

Щодо покликання позивача на протиправне звільнення без згоди виборчого органу первинної профспілкової організації, то ні положеннями Закону № 889-VIII, ні норми статті 49-2 КЗпП не передбачають необхідності отримання такої згоди у разі звільнення державного службовця з державної служби у зв`язку з реорганізацією державного органу.

З урахуванням викладеного наказ голови Комісії з реорганізації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) «Про звільнення ОСОБА_1 » від 12 січня 2023 року №2/К виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України і не підлягає скасуванню.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов.

Наполягає на тому, що під час реалізації постанови Кабінету Міністрів України №912 від 16 серпня 2022 року «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» відповідачами було порушено його право перебування на державній службі, оскільки при звільненні йому не було запропоновано всіх вакантних посад, не враховано його переважного права на залишення на державній службі, надано безпідставну перевагу іншій особі при призначенні на посаду начальника управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

При цьому, на переконання апелянта, судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи та безпідставно відхилено його доводи на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача представник відповідачів підтримала доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечила обґрунтованість апеляційних вимог та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач ОСОБА_3 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідачів заперечила обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає її розгляду.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив державну службу у Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Львів) на посаді начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 22 вересня 2022 року № 4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції» Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) реорганізовано шляхом приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням останнього у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

У зв`язку із цим Міністерством юстиції України видано наказ від 07 жовтня 2022 року № 437/к «Про затвердження структури та штатної чисельності».

13 жовтня 2022 року Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції видало наказ «Про введення в дію структури та штатної чисельності Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та штатного розпису Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на 2022 рік» № 01/20.

12 січня 2023 року голова Комісії з реорганізації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) прийняв наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » №2/К, яким позивача звільнено 12 січня 2023 року із займаної посади у зв`язку із реорганізацією державного органу відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

ОСОБА_1 не погодився із правомірністю свого звільнення із займаної посади вказаним наказом та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, регламентовано приписами Закону №889-VIII.

За правилами частин 2, 3 статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються вказаним Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих згаданим Законом.

Підстави для припинення державної служби визначено приписами статті 83 Закону №889-VIII.

Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII передбачено можливість припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87 цього Закону).

Згідно із частиною 1 статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Положеннями статті 49-2 КЗпП також передбачено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

У відповідності до матеріалів справи звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відбулося на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII у зв`язку із реорганізацією державного органу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 22 вересня 2022 року №4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції», згідно із якими Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) було реорганізовано шляхом приєднання до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням останнього у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

При цьому 02 грудня 2022 року голова Комісії з реорганізації склав:

1) попередження про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та припинення державної служби відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII у зв`язку із реорганізацію державного органу не раніше ніж через 30 календарних днів з дня доведення до відома цього попередження;

2) пропозицію посад державної служби, а саме заступника начальника відділу документування у Львівській області Управління організаційного забезпечення, документообігу та контролю Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Закарпатській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4

02 грудня 2022 року посадовими особами Управління персоналу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було складено акт про відсутність ОСОБА_1 з 12:45 год по 15:45 год на робочому місці.

05 грудня 2022 року посадовими особами Управління персоналу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) складено акт про те, що 05 грудня 2022 року об 11:55 год ОСОБА_1 було запропоновано проставити відмітку про ознайомлення з попередженням про звільнення із займаної посади та пропозиціями державної служби, текст яких було зачитано вголос в приміщенні Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), однак той проставити відмітку про ознайомлення із вказаними документами відмовився.

У подальшому 11 січня 2023 року посадовими особами Управління персоналу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) складено акт про те, що 11 січня 2023 року об 15 год 34 хв ОСОБА_1 було запропоновано проставити відмітку про ознайомлення із пропозицією посад державної служби, текст якої було зачитано вголос ОСОБА_5 у приміщенні Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за адресою м. Львів, пп. Шашкевича, 1, каб. №42, однак позивач відмовився це зробити.

Разом із тим, оспорюваний наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » №2/К головою Комісії з реорганізації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) було прийнято 12 січня 2023 року.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, апеляційний суд вважає непослідовною та суперечливою позицію Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Так, виходячи із пояснень представника відповідача у ході судового розгляду, ОСОБА_1 належним чином про майбутнє звільнення із займаної посади був повідомлений 05 грудня 2022 року, про що було складено відповідний акт. Тому його звільнення 12 січня 2023 року оспорюваним наказом відбулося із дотриманням встановленого законом 30-денного строку.

При цьому, на думку суду апеляційної інстанції, незрозумілою є необхідність оформлення акту від 11 січня 2023 року про доведення до позивача пропозицій вакантних посад державної служби, наявність якого ставить під сумнів твердження про дотримання приписів частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII при прийнятті наказу № 2/К «Про звільнення ОСОБА_1 » 12 січня 2023 року.

Окрім того, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що у відповіді від 15 червня 2023 року ПІ-Г 29/15.1-33/50 на запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 15 травня 2023 року Західне міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомило про наявність станом на 14 жовтня 2022 року 368 вакантних посад, станом на 05 грудня 2022 року 326 вакантних посад, станом на 11 січня 2023 року 409 вакантних посад.

Водночас судом безспірно встановлено, що позивачу пропонувалися лише дві вакантні посади заступника начальника відділу документування у Львівській області Управління організаційного забезпечення, документообігу та контролю Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Закарпатській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за строковим трудовим договором на період відпустки для догляду за дитиною основного працівника ОСОБА_4 .

З огляду на приписи частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційний суд під час вирішення цього спору вважає за необхідне врахувати правові висновки, викладені у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 460/483/20, відповідно до яких підстави припинення державної служби у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією державного органу за своєю правовою природою відповідають ознакам вивільнення працівників, що ґрунтується на загальних підставах звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП.

Встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників. Тобто роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі № 826/19187/16, від 31 березня 2020 року у справі №826/6148/16, від 09 жовтня 2019 року у справі № 821/595/16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (П/9901/310/18).

При цьому Верховний Суд звертає увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення. Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі № 813/1715/16 та ін.

З урахуванням встановлених фактичних обставин та наведених правових норм апеляційний суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) наказом голови Комісії з реорганізації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) «Про звільнення ОСОБА_1 » №2/К від 12 січня 2023 року було проведено протиправно, а тому такий наказ підлягає скасуванню із поновленням позивача на вказаній посаді.

У відповідності до частини 2 статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом з пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У відповідно до пункту 5 цього Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 03 березня 2023 № 12-09/23/98 сума середньомісячної заробітної плати позивача на дату звільнення складала 28933,69 грн, а середньоденна заробітна плата становила 1315,17 грн.

З огляду на викладене із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 січня 2023 року по 13 лютого 2024 року у розмірі (1315,17 грн (середньоденний заробіток позивача) х 283 робочих днів) = 372193,11 грн з урахування обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

При оцінці позовної вимоги про визнання протиправними дії начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Васильчук В.О. щодо непереведення ОСОБА_1 на посаду начальника управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції апеляційний суд зазначає таке.

У відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 31-32 т.2) внаслідок реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 22 вересня 2022 року №4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції» фактично відбулася приєднання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) з перейменуванням у Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, а відтак відбулася зміна найменування юридичної особи.

При цьому згідно із наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17 жовтня 2022 року № 48/03 у зв`язку з перейменуванням Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 серпня 2022 року №912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 22 вересня 2022 року №4011/5 «Про реорганізацію міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції» було вирішено вважати ОСОБА_6 таким, що з 17 жовтня 2022 року обіймає посаду начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, тобто відбулося перейменування посади.

Таким чином, вакансія за посадою начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції при проведенні реорганізації державного органу фактично не відкривалася.

Окрім того, станом на 17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 перебував на державній службі та не був попереджений про майбутнє вивільнення, а отже його право на працю вказаними діями порушено не було.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

У Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкової відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково з урахуванням наведених у постанові апеляційного суду мотивів.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 380/18628/22 та позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №2/К від 12 січня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Стягнути з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (79000, місто Львів, площа Маркіяна Шашкевича, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 372 193 (триста сімдесят дві тисячі сто дев`яносто три) грн 11 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 16 лютого 2024 року.