Справа № 260/2245/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 260/2245/21 пров. № А/857/20985/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Судової Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Доморадової Р.В.

за участю представника відповідача Крупи Газуди М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року, прийняте суддею Луцович М.М. о 14 годині 26 хвилині у м. Ужгороді, повний текст складено 17 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся із позовом до Головного управління ДПС в Закарпатській області (надалі ГУ ДПС в Закарпатській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 249283,05 грн.;

- податкового повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату військового збору на суму 20773,59 грн.;

- податкового повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб в сумі 170,00 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд відхилив доводи позивача про те, що про рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2011 скаржник не знав та не міг знати на момент проведення перевірки та звернення до суду з позовом з приводу оскарження податкових повідомлень-рішень від 19 грудня 2018 № , № та № .

Суд, із покликанням на позиції Верховного Суду, зазначив про те, що обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами.

Позивачем здійснено погашення заборгованості саме по кредитному договору KF 47910 від 20.03.2008, та згідно договору про погашення заборгованості від 17.01.2017 ПАТ «ВіЕсБанк» звільнив позивача від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору KF47910 від 20.03.2008 в сумі 39966,20 доларів США. Таким чином у позивача виник дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

Договір про погашення заборгованості від 17.01.2017 не було розірвано чи скасовано у встановленому законом порядку, що підтвердив і представник позивача в судовому засіданні.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №260/60/19, яке набрало законної сили 09.10.2019, встановлено, що листом від 17.01.2017 ПАТ «ВіЕсБанк» повідомило ОСОБА_1 про необхідність сплати податку та відобразити такі доходи в річній податковій декларації. Також кредитором було повідомлено позивача про прощення (анулювання) боргу у заявах під підпис особисто, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 64.2 статті 164 ПК України пов`язують обов`язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Отже, позивач належним чином повідомлений про прощення (анулювання) боргу та наявності у нього обов`язку самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб, відобразити такій дохід у річній податковій декларації.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі зазначає, що заочним рішенням Свалявського районного суду від 26.07.2011 у справі №2- 500/2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 515417,99 гривень. Таким чином договір кредиту був розірваний з ініціативи кредитора на підставі ст.1050 ЦК України. За таких обставин боржник зобов`язаний був сплатити кошти , визначені в судовому рішенні.

Наявність судового рішення про дострокове стягнення боргу свідчить про те , що Банком в односторонньому порядку розірвано договір кредиту №ЛF47910 від 20.03.2008, а саме 26.07.2011, часу ухвалення судового рішення .

Зобов`язання за кредитним договором №ЛF47910 від 20.03.2008 визначені судовим рішенням і становили 515417,99 гривень.

Жодних додаткових зобов`язань у ОСОБА_2 перед банком не було. Відтак і не відбулося прощення боргу. Вказана позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 23 червня 2020 у справі №536/1841/15-ц.

Судом не надано правової оцінки змісту договору, який суперечить змісту судового рішення , за яким з позивача достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Суд помилково дійшов до висновку, що рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2011 у справі № 2-590/2011 не виключає виникнення додаткового блага у ОСОБА_1 за обставин, що описані вище. Вказаний висновок здійснений без посилання на норму права, що є порушенням статті 129 Конституції України , згідно з якою суддя , здійснюючи правосуддя керується верховенством права.

ГУ ДПС в Закарпатській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що ОСОБА_1 ще у 2016 знав про існування рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.07.2011 №2-590/2011.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач сплатив на виконання рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.07.2011 №2-590/2011 кошти на користь ПАТ «ВіЕсБанк», а тому жодних додаткових коштів нараховувати, а відтак і списувати банк не мав права, то такі необґрунтовані з огляду на наступне.

Позивач визнав правильність нарахування ПАТ «ВіЕсБанк» заборгованості за кредитним договором №KF47910 від 20.03.2008, визначеної у договорі про погашення заборгованості від 17.01.2017.

На виконання умов договору від 17.01.2017 про погашення заборгованості ОСОБА_1 17.01.2017 здійснив касову операцію на суму 19000,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 526709,28 грн.), призначення платежу - зарахування коштів на погашення заборгованості згідно кредитного договору № KF 47910 від 20.03.2008, що підтверджується квитанцією від 17.01.2017 (а.с. 189).

Також 17.01.2017 ОСОБА_1 на виконання умов договору від 17.01.2017 про погашення заборгованості здійснив касову операцію на суму 9320,00 грн., призначення платежу - відшкодування судових витрат по кредитному договору № KF 47910 від 20.03.2008, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.190).

Позивач сплатив суми визначені у договорі про погашення заборгованості від 17.01.2017, тобто, на виконання вказаного договору, а не рішення Свалявського районного суду від 26.7.2011 у справі №2-590/2011.

Договір про прощення боргу за договором кредиту № KF 47910 від 20.03.2008 є пропозицією банку, викладений у формі двосторонньої угоди, містить підстави та умови прощення боргу, на які погодилися обидві сторони, що відповідає вимогам статей 6, 627 ЦК України.

Слід зазначити, що податкові повідомлення-рішення від 19.12.2018 №, № та № були предметом оскарження у справі №260/60/19 з інших підстав, ніж зазначені в даному позові.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №260/60/19, яке набрало законної сили 09.10.2019, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що листом від 17.01.2017 ПАТ «ВіЕсБанк» повідомило ОСОБА_1 про необхідність сплати податку та відобразити отримані доходи від прощення боргу в річній податковій декларації.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.03.2008 між відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» та ОСОБА_1 (далі - позичальник) був укладений кредитний договір № KF47910 про надання кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 60000,00 дол. США строком на 25 років для придбання нерухомого майна та ремонту такого.

Згідно з пунктом 2.1 Виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором забезпечується: іпотекою житлового будинку, загальною площею 57,7 кв.м. та господарськими спорудами, які відносять до нього, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., згідно іпотечного договору; іпотекою кафе магазину загальною площею 93,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Заочним рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.07.2011 у справі №2-590/2011 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фольксбанк» (правонаступника попереднього) заборгованість в розмірі 517 237,99 грн., з яких: 64655,97 доларів США згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти станом на 12.05.2011 (7,9717 гривень за 1 долар США) становить 515 417,99 грн.; 1700,00 грн. судового збору та 120 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (а.с.18).

17.01.2017 між позивачем (позичальником) та ПАТ «ВіЕсБанк» (правонаступник попередніх банків) укладено договір про погашення заборгованості, відповідно до якого позивач бере на себе зобов`язання не пізніше 17.01.2017 здійснити погашення заборгованості по кредитному договору KF 47910 від 20.03.2008 в сумі 19000,00 доларів США та відшкодувати витрати банку за претензійно-позовну роботу у сумі 9320,00 грн. У випадку надходження не пізніше 17.01.2017 коштів в сумі 19000,00 доларів США та витрат банку за претензійно-позовну роботу у сумі 9320,00 грн., Банк бере на себе зобов`язання звільнити позичальника від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору KF47910 від 20.03.2008 в сумі 39966,20 доларів США (а.с. 191-192).

В період з 26.10.2018 по 27.10 2018 податковим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб по отриманому у 2016 від ПАТ «ВіЕсБанк» доходу.

За наслідками проведеної перевірки податковим органом складено акт від 05.11.2018 № 1119/13- «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 ) з питань правильності нарахування та своєчасності сплати податку доходи фізичних осіб по отриманому у 2016 від ПАТ «ВіЕсБанк доходу», згідно якого зафіксовано позивачем порушення пп. 49.18.4 п.49.18 ст.49 розд. ІІ. Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями, в частині неподання декларації про майновий стан та доходи за 2017; пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, із змінами та доповненнями, донараховано до сплати податку на доходи фізичних осіб за 2017 в сумі 199426,44 грн.; пп.1.2 п. 16.1 підр.10 розд. XX Перехідних положень Податкового кодексу України, ст.163 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-V, із змінами та доповненнями, донараховано до сплати військовий збір за 2017 в сумі 16618,87 грн.(а.с.10-17).

За наслідками перевірки прийняті повідомлення-рішення, а саме: податкове повідомлення рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 249283,05 грн. (в тому числі сума нарахованого податку 199426,44 грн. та сума нарахованої штрафної санкції 49856,61 грн.); податкове повідомлення рішення № від 19.12.2018 про сплату військового збору на суму 20773,59 грн. ( в тому числі 16618,87 сума податкового зобов`язання та 4154,72 грн. сума штрафних санкцій.) та податкове повідомлення рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб , що сплачуються фізичними особами за результатом річного декларування в сумі 170 грн. (штрафна санкція у відповідності до вимог п.120.1 ст.120 ПКУ)(а.с.4-6).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №260/60/19, яке набрало законної сили 09.10.2019, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №, №, № від 19.12.2018.

Підставами позову у справі № 260/60/19 було те, що, згідно з пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Тому, на думку позивача, гранична сума, яка може бути прощена (анульована) кредитором на користь позичальника, згідно з Договором прощення боргу, яка не вважається додатковим благом такого платника податку та не включається до розрахунку його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, згідно пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, становить 1163316,3 грн., що є різницею між сумою боргу за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню, станом на 17.01.2017 (1634631,5 грн.) та сумою боргу за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 (471315,23 грн.) У зв`язку із цим прощена (анульована) кредитором - ПАТ «ВіЕс Банк» за його самостійним рішенням, згідно з п. 2.2 Договору, сума 39966,2 дол. США, яка була самостійно переведена банком у 319449,83 гривні, не вважається додатковим благом платника податку та не повинна включатися до розрахунку його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, оскільки прощена (анульована) кредитором в межах граничної суми в розмірі 1163316,3 грн., що не вважається додатковим благом.

Підставами цього позову при оскарженні податкових повідомлень-рішень №, №, № від 19.12.2018 є відсутність у позивача обов`язку сплачувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, які сплачуються фізичними особами із прощеного боргу за кредитними договором, оскільки є рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.07.2011 у справі № 2-590/2011, яким стягнуто з позивача заборгованість за кредитним договором, що свідчить про те, що позивачу не прощено борг.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами (пункт 15.2. статті 15 ПК України).

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК (у редакції № 1797-VIII від 21.12.2016) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, у розумінні норм ПК додатковим благом є лише основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням. Прощені (анульовані) кредитором проценти, нараховані за користування кредитом, не вважаються додатковим благом.

Як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, рішення Свалявського районного суду від 26 липня 2011 у справі № 2-590/2011 оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 08 вересня 2011, при цьому, у цьому рішенні вказано, що ОСОБА_1 повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином,

Таким чином, колегія суддів вважає вірним твердження суду першої інстанції, що заявнику на час розгляду справи № 260/60/19 могло бути відомо про існування вказаного рішення

Колегія суддів звертає увагу на те, що заочним рішенням Свалявського районного суду від 26 липня 2011 у справі 2-590/2011 стягнуто наявну заборгованість за кредитним договором № KF 47910 від 20 березня 2008 станом на 12 травня 2011. Кінцевий строк погашення за кредитним договором № KF 47910 від 20 березня 2008 не пізніше 18 березня 2033. Договір про погашення заборгованості по кредитному договору № KF 47910 від 20 березня 2008 підписано 17.01.2017.

Відповідно до відомостей, які містяться Єдиному державному реєстрі судових рішень в провадженні Свалявського районного суду Закарпатської області перебувала справа №306/1788/16-ц за скаргою ОСОБА_1 про зупинення стягнення, яке проводиться на підставі виконавчого листа №2-590/11, виданого Свалявським районним судом Закарпатської області 07.12.2011.

Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 20.09.2016 у справі №306/1178/16-ц встановлено, що Свалявським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист №2-590/11, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕсБанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 215237,99 грн.

Зазначена заява ОСОБА_1 розглядалася за участі його представника - адвоката.

Таким чином, ОСОБА_1 ще у 2016 достеменно знав про існування рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.07.2011 №2-590/2011.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач сплатив на виконання рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 26.07.2011 №2-590/2011 кошти на користь ПАТ «ВіЕсБанк», а тому жодних додаткових коштів нараховувати, а відтак і списувати банк не мав права, то такі необґрунтовані з огляду на наступне.

17.01.2017 між позивачем (позичальником) та ПАТ «ВіЕсБанк» укладено договір про погашення заборгованості, відповідно до якого ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання на пізніше 17.01.2017 здійснити погашення заборгованості по кредитному договору № KF 47910 від 20.03.2008 в сумі 19000,00 доларів США та відшкодувати витрати банку за претензійно-позовну роботу у сумі 9320,00 грн. У випадку надходження не пізніше 17.01.2017 коштів сумі 19000 доларів США та витрат банку за претензійно-позовну роботу у сумі 9320,00 грн., Банк бере на себе зобов`язання звільнити позивача від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору № KF 47910 від 20.03.2008 в сумі 39966,20 доларів США.

Пунктом 3.2 вказаного договору про погашення заборгованості встановлено, що якщо до 17.01.2017 вся сума коштів, вказаних в пункті 2.1 договору, не надійде на рахунок позичальника в банку, вважається, що цей договір не набув чинності.

Зазначений договір про погашення заборгованості позивачем та ОСОБА_3 (яка надала згоду на підписання такого) підписано без жодних зауважень.

Тобто, позивач визнав правильність нарахування ПАТ «ВіЕсБанк» заборгованості з кредитним договором № KF 47910 від 20.03.2008, визначеної у договорі про погашення заборгованості від 17.01.2017.

На виконання умов договору від 17.01.2017 про погашення заборгованості ОСОБА_1 17.01.2017 здійснив касову операцію на суму 19000,00 доларів США (еквівалент у гривнях - 526709,28 грн.), призначення платежу - зарахування коштів на погашення заборгованості згідно кредитного договору № KF 47910 від 20.03.2008, що підтверджується квитанцією від 17.01.2017 (а.с. 189).

Також 17.01.2017 ОСОБА_1 на виконання умов договору від 17.01.2017 про погашення заборгованості здійснив касову операцію на суму 9320,00 грн., призначення платежу - відшкодування судових витрат по кредитному договору № KF 47910 від 20.03.2008, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.190).

Позивач сплатив суми визначені у договорі про погашення заборгованості від 17.01.2017, тобто, на виконання вказаного договору, а не рішення Свалявського районного суду від 26.7.2011 у справі №2-590/2011.

Відповідно до ст.605 ЦК України зобов`язання припиняються внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо інше не порушує права третіх осіб щодо майна кредитора.

У постанові від 26.05.2021 у справі №761/10758/17 Верховний Суд зазначив, що аналіз ст.605 ЦК України дає підстави вважати, що під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю абр частково. За загальним правилом, прощення боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу. В аспекті статті 204 ЦК України такий правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, він може бути оспорений лише в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладення договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.1 ст.3 ЦК України). Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.

Таким чином, договір про прощення боргу за договором кредиту № KF47910 від 20.03.2008 є пропозицією банку , викладений у формі двосторонньої угоди, містить підстави та умови прощення боргу, на які погодилися обидві сторони, що відповідає вимогам статей 6, 627 ЦК України.

Слід зазначити, що податкові повідомлення-рішення від 19.12.2018 №, № та № вже були предметом оскарження у справі №260/60/19 з інших підстав, ніж зазначені в даному позові.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №260/60/19, яке набрало законної сили 09.10.2019, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що листом від 17.01.2017 ПАТ «ВіЕсБанк» повідомило ОСОБА_1 про необхідність сплати податку та відобразити отримані доходи від прощення боргу в річній податковій декларації. Також кредитором було повідомлено позивача про прощення (анулювання) боргу у заявах під підпис особисто, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України пов`язують обов`язок платника податків анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Отже, позивач належним чином повідомлений про прощення (анулювання) боргу та наявності у нього обов`язку самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, відобразити такий дохід у річній податковій декларації.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 у справі №260/60/19, яке набрало законної сили 09.10.2019, встановлено, що сума доходу, отриманого позивачем у вигляді прощеної (анульованої) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту) за кредитним договором № KF 47910 від 20.03.2008 є додатковим благом ОСОБА_1 .

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач належним чином повідомлений про прощення (анулювання) боргу та наявності у нього обов`язку самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб, відобразити такій дохід у річній податковій декларації.

Таким чином, позивач був обізнаний про свій обов`язок щодо декларування доходу, отриманого у вигляді прощеної (анульованої) кредитором за його самостійним рішенням основної суми боргу (кредиту) платника податку, однак такий обов`язок позивачем не виконаний.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 249283,05 грн., податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату військового збору на суму 20773,59 грн., податкове повідомлення-рішення № від 19.12.2018 про сплату податку на доходи фізичних осіб в сумі 170,00 грн. є правомірними та відповідно такими, що прийняті податковим органом з дотриманням норм чинного законодавства.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі №260/2245/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 16.02.2024.