Справа № 280/5517/23
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 280/5517/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року (головуючий суддя Богатинський Б.В.)

в адміністративній справі №280/5517/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 18.07.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, в якому просила:

- визнати протиправним і скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області оформлене листом №2301.2.4-3985/23.1-23 від 04.07.2023 про неприйняття декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства.

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області повторно розглянути декларацію ОСОБА_1 від 14.06.2023 про відмову від громадянства російської федерації, з урахуванням висновків суду.

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України. В обґрунтування позову вказала про порушення прав позивача, яке полягає у неприйнятті відповідачем декларації про відмову від громадянства рф (порушення права, передбаченого статтями 1, 8 Закону України "Про громадянство України"); невидачі відповідачем паспорта громадянина України (порушення права, передбаченого пунктом 119 указу Президента України № 215/2001 від 27.03.2001). Вказані порушення прав тягнуть за собою порушення законного інтересу позивача. Відповідно до статті 21 Закону України "Про громадянство України" рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 7, 8, 10-13, 15 цього Закону внаслідок, серед іншого, невиконання зобов`язання, взятого особою у зобов`язанні припинити іноземне громадянство. Неприйняття декларації позивача відповідачем є передумовою для подальшого прийняття відповідачем рішення про скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України. Це порушить право позивача на постійне проживання в Україні та інші права, які належать позивачу як громадянці України. Позивач має законний інтерес зберегти набуте нею громадянство України та в подальшому користуватися правами та виконувати обов`язки громадянина України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області оформлене листом № 2301.2.4-3985/23.1-23 від 04.07.2023 про неприйняття декларації ОСОБА_1 про відмову від іноземного громадянства.

Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області повторно розглянути декларацію ОСОБА_1 від 14.06.2023 про відмову від громадянства російської федерації, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від позивача причин є обґрунтованою, а відмова відповідача у прийнятті такої декларації неправомірною. Вказав, що найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про прийняття декларації про відмову від громадянства російської федерації та видачу паспорта громадянина України з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вказує, що для оформлення набуття громадянства України разом з іншими необхідними документами позивачем подано зобов`язання протягом двох років і моменту набуття громадянства України припинити громадянство Російської Федерації. Ще при подачі документів для оформлення набуття громадянства, визначається належність іноземця то тієї чи іншої категорії осіб, та відповідний документ для цієї категорії іноземців. ОСОБА_1 , як громадянка рф належить до категорії осіб, який у відповідності до вимог Закону України «Про громадянство» при оформленні набуття громадянства України взяв на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство, з моменту реєстрації його громадянином України, а саме до 11.05.2023. Незалежні від особи причини відсутні. Законодавство рф передбачено процедуру виходу з громадянства. Відсутні відомості про те, що процедура відмови від громадянства рф, яка мас бути врегульована відповідним законодавством саме зазначеної держави, була скасована. Відсутність дипломатичних, консульських установ на території країни проживання не є підставою вважати, що відсутня можливість отримання документу про припинення громадянства.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що відповідач не навів обґрунтування свої доводів. Зазначає, що сама лише вказівка на незаконність є недостатньою для обґрунтування незаконності рішення суду. Вважає, що відповідачем не спростовано доводів позивача та висновків суду першої інстанції.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.05.2021 позивачка набула громадянство України, на підтвердження чого отримала довідку № 302 від 07.06.2021 про реєстрацію особи громадянином України та тимчасове посвідчення громадянина України №ОТ034921 від 28.07.2021.

При набутті громадянства позивачка взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство та надати відповідачу протягом двох років документ про припинення громадянства рф. У разі неотримання позивачкою з незалежних від неї причин документа про припинення громадянства рф позивачка зобов`язалась подати декларацію про відмову від громадянства рф і повернути паспорт громадянина рф до уповноваженого органу цієї держави.

09.12.2021 на виконання взятого на себе зобов`язання вийти з іноземного громадянства позивачка звернулася до Генерального консульства рф у Харкові із заявою про вихід із громадянства рф. Заява складена, подана, зареєстрована та прийнята відповідно до норм чинного законодавства рф. До заяви були додані необхідні документи, та сплачено консульський збір у розмірі 1820 грн., що підтверджується квитанцією від 09.12.2021 та довідкою № 271056391 від 09.12 2021.

Генеральним консульством рф у Харкові, чи іншими уповноваженими органами рф позивачу не видано документа про припинення громадянства рф. Встановлений законодавством рф 6-ти місячний строк на видачу такого документа сплив 09.06.2022.

14.06.2023 позивачка звернулася до відповідача із заявою, у якій просила розглянути її декларацію про відмову від іноземного громадянства, а також видати їй паспорт громадянина України. До заяви долучила декларацію про відмову від іноземного громадянства від 14.06.2023.

05.07.2023 позивачка отримала відмову відповідача про неприйняття декларації про відмову від іноземного громадянства оформлену листом №2301.2.4-3985/23.1-23 від 04.07.2023, у якій повідомлено, що під час подання заяви про оформлення набуття громадянства України разом із іншими необхідними документами подано зобов`язання протягом двох років з моменту набуття громадянства України припинити громадянство російської федерації. У встановлений законодавством термін інформації стосовно виконання зобов`язання щодо припинення громадянства російської федерації від позивача до УДМС у Запорізькій області та його територіальних підрозділів не надходило. Відсутність дипломатичних, консульських установ на території країни проживання не є підставою вважати, що відсутня можливість отримання документу про припинення громадянства. Відповідно до вимог законодавства з питань громадянства в УДМС у Запорізькій області відсутні правові підстави для оформлення паспорта громадянина України на підставі декларації, що була додана до звернення. Лише після подання документа про припинення громадянства російської федерації, виданого уповноваженим органом російської федерації встановленої форми позивач може звернутись із заявою про оформлення довідки про реєстрацію особи громадянином України для подальшого оформлення паспорта громадянина України.

Позивачкам вважає незаконним рішення відповідача про неприйняття її декларації про відмову від іноземного громадянства.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про громадянство України» № 2235-III від 18.01.2001 року, норми Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Згідно статті 8 Закону України «Про громадянство України» №2235-III від 18.01.2001 року, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

В силу п. 24 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 №215 (Порядок №215) для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (ч.1 ст. 8 ЗУ України «Про громадянство України» № 2235-III), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців.

Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином російської федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами російської федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

г) копію свідоцтва про народження або інший документ, що підтверджує факт народження особи на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

п. 25 Порядку №215 передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України Про правонаступництво України, або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (ч.1 ст.8 ЗУ України «Про громадянство України» №2235-III), подає:

документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також

документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 11.05.2021 взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство російської федерації протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України.

Вимогами абз. 12 ст. 1 Закону України «Про громадянство України» №2235-III передбачено, що зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Таким чином, саме на позивачку покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту набуття громадянства.

Згідно з абз. 16 Закону України «Про громадянство України» №2235-III, декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Відтак, особа, яка набула громадянство України, має подати декларацію про відмову від іноземного громадянства.

У разі подачі такої декларації документ про вихід із іноземного громадянства не вимагається, а на особу покладається обов`язок повернути національний паспортний документ до уповноваженого органу іноземної держави та не користуватися правами громадянина вказаної держави і не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян цієї держави.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка набула громадянство України відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України».

Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави.

Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що вказані чинні норми законодавства України покладають на особу обов`язок подати документ, виданий уповноваженим органом відповідної держави про зобов`язання припинити іноземне громадянство, протягом двох років з моменту реєстрації її громадянином України, а у разі неможливості отримання такого документа - подати декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Згідно з підпунктом 54 пункту 4 Положення про Міністерство закордонних справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 №281, Міністерство закордонних справ України відповідно до покладених на нього завдань забезпечує взаємодію з дипломатичними представництвами, консульськими установами іноземних держав, представництвами міжнародних організацій в Україні, а також дипломатичним корпусом, акредитованим в Україні.

За інформацією посольства російської федерації в Україні, розмір консульського збору за припинення громадянства російської федерації на момент набуття заявником громадянства України становив 1820 грн., що не перевищувало половину мінімальної заробітної плати на момент набуття громадянства України.

Незалежною від особи причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), в розумінні пункту 1 статті 1 Закону України «Про громадянство України» №2235-III, є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.

Відтак, обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є факт звернення/прийняття клопотання такої особи уповноваженим органом держави її громадянства, в даному випадку російської федерації.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом України «Про громадянство України» №2235-III порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства (якщо така не була подана раніше) їм замість тимчасових посвідчень громадянина України, залежно від місця проживання, видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон (пункти 117-119 Порядку).

Тобто, позивачка зобов`язана подати документ про припинення російського громадянства.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що позивачкою долучена довідка посольства російської федерації в Україні від 09.12.2021 про те, що заява позивачки про вихід з громадянства російської федерації прийнята на розгляд згідно законодавства російської федерації і зареєстрована під №271056391. Консульський збір у розмір 1820 грн. сплачено.

11.10.2022 листом Міністерства закордонних справ російської федерації позивачку повідомлено, що заява погоджена, рішення не прийняте, через припинення діяльності російських закордонних установ в Україні.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції з урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою вчинялися необхідні дії для припинення громадянства російської федерації (звернення до відповідних органів рф та отримання відмови, не отримання відповіді), однак такі дії не призвели до певних правових результатів з незалежних від позивачки причин.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в такому випадку законодавство передбачає можливість подання декларації про вихід з громадянства російської федерації.

Згідно частини 21 статті 9 Закону України «Про громадянство України» №2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави.

Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.

Відповідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про громадянство України» №2235-III, декларацією про відмову від іноземного громадянства є документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка у декларації від 14.06.2023 взяла на себе зобов`язання повернути паспорт громадянина російської федерації до уповноважених органів цієї держави, не користуватися правами громадянина російської федерації та не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян цієї держави.

Враховуючи викладене, позивачка має всі правові підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства рф з незалежних від позивача причин.

Слід звернути увагу, що у зв`язку із розпочатою військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, дія якого в подальшому продовжувалась відповідними Указами Президента України та на теперішній час в Україні діє воєнний стан.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява №21151/04, п.72, від 08.04.2008, і "Москаль проти Польщі", заява №10373/05, п.51, від 15.09.2009).

У справі "Рисовський проти України" також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування".

ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування" передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб.

При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі").

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки").

Отже, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії").

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (серед інших джерел, mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п.58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява №32457/05, п.40, від 13.12.2007 та у справі "Трґо проти Хорватії", заява №35298/04, п.67, від 11.06.2009).

Таким чином, позивачка має повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства рф через введення в країні воєнного стану та припинення діяльності всіх консульських установ рф на території країни, наразі не є можливим.

Беручи до уваги вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства, у зв`язку з неможливістю отримати документ про припинення громадянства з незалежних від позивача причин є обґрунтованою, а відмова відповідача у прийнятті такої декларації неправомірною.

Водночас, відповідно до частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивачки є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про прийняття декларації про відмову від громадянства російської федерації та видачу паспорта громадянина України з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачкою та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, що покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття 07.02.2024 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова