Справа № 160/8115/19
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року

м. Київ

справа №160/8115/19

адміністративне провадження № К/9901/18426/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Шарапи В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 (головуючий суддя: Віхрова В.С.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 (головуючий суддя: Баранник Н.П., Малиш Н.І., Щербак А.А.) у справі №160/8115/19 за позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг до Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

У серпні 2019 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП або позивач) звернулася з позовом до Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» (далі - АТ «ДНІПРОАЗОТ» або відповідач), в якому просила стягнути з відповідача адміністративних санкцій та інших штрафів у сумі 51 160,18 грн в дохід Державного бюджету України.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 23.12.2023, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021, позов задовольнив.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

IІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Верховного Суду від 02.07.2021 відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 19.05.2022 задоволено заяви суддів Калашнікової О.В., Білак М.В., Губської О.А. про самовідвід, а справу передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення нового складу суду.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено новий склад суду: головуючий суддя - Чиркін С.М., судді: Єзеров А.А., Шарапа В.М.

Ухвалою Верховного Суду від 13.02.2024 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позовні вимоги обґрунтовані несплатою відповідачем в добровільному порядку штрафу у сумі 17 000 грн, накладеного постановою НКРЕКП від 05.04.2019 №508, та штрафу у сумі 8 580,09 грн, накладеного постановою НКРЕКП від 05.04.2019 №509.

Позивач просить стягнути у судовому порядку з АТ «ДНІПРОАЗОТ» кошти у сумі 51 160,18 грн, у тому числі:

17 000,00 грн - штраф, накладений постановою № 508;

17 000,00 грн - пеня за порушення строку оплати відповідачем штрафу у розмірі 17 000,00 грн, накладеного постановою № 508;

8 580,09 грн - штраф, накладений постановою №509;

8 580,09 грн - пеня за порушення строку оплати відповідачем штрафу у розмірі 8 580,09 грн, накладеного постановою № 509.

Відповідач позов не визнав. Вважає, що позивач не наділений повноваженнями ухвалювати обов`язкові до виконання рішення, зокрема постанови про накладення штрафів № 508 та № 509, та як наслідок компетенцією щодо стягнення штрафів та пені за несвоєчасне виконання таких неконституційних рішень.

На думку відповідача чинним законодавством України не передбачено визначення та порядок розрахунку чистого доходу від провадження діяльності по виробництву теплової енергії.

Водночас, відповідачем відповідно до формули, зазначеної у пункті 5 Порядку розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання, затвердженим постановою НКРЕКП від 06.04.2017 № 491, були розраховані та сплачені суми внесків на регулювання за І-ІV квартали 2018 року.

Відповідач стверджує, що стаття 13 Закону України «Про теплопостачання» не передбачає стягнення з відповідача штрафу за несплату внеску на регулювання або сплату його не в повному обсязі в судовому порядку на підставі рішення суду, а також не передбачає нарахування пені за прострочення оплати штрафу.

Позивач надав письмові пояснення на зазначений відзив, у яких у тому числі (…) зазначив, що вважає помилковими твердження відповідача про відсутність компетенції НКРЕКП щодо накладення штрафів та відповідно стягнення таких у судовому порядку у разі добровільної несплати їх суб`єктом господарювання. Стверджує, що норми Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» в частині повноважень Регулятора щодо здійснення державного регулювання, моніторингу та контролю за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Конституційним судом не оцінювались та неконституційними не визнавались.

Наголосив, що судовими рішеннями у справах №160/3648/19 та № 160/3604/19, які набрали законної сили, встановлено законність постанов НКРЕКП від 05.04.2019 № 508 та № 509.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій установлено, що АТ «ДНІПРОАЗОТ» () зареєстровано юридичною особою 18.07.1996, перебуває на обліку в Офісі великих платників податків ДПС.

05.04.2019 НКРЕКП винесено постанову про накладення штрафу на АТ «ДНІПРОАЗОТ» за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії та здійснення заходів державного регулювання» № 508, якою постановлено, зокрема, відповідно до пунктів 11, 12 частини першої статті 17, статті 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» накласти штраф у розмірі 17 000 грн за порушення:

- пункту 3.1 гл.3 Ліцензійних умов № 308 щодо дотримання вимог законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про теплопостачання», інших актів законодавства, якими регулюється діяльність у сфері природних монополій та у сфері теплопостачання, а саме: пункту 2.2 Інструкції щодо заповнення форми звітності № 1-НКРЕ (місячна) «Звіт про використання палива ліцензіатом з виробництва електричної та теплової енергії», затвердженої постановою НКРЕ від 04.10.2012 №1257, щодо надання щомісяця (до 15 числа місяця, наступного після звітного) поштою на паперовому носії та електронною поштою до НКРЕКП та відповідного територіального органу НКРЕКП звітності за формою №1-НКРЕ (місячна), пунктів 2.3, 2.7 Інструкції щодо заповнення форми звітності N 6-НКРЕ-енерговиробництво (квартальна) «Звіт про ліцензовану діяльність суб`єктів господарювання з виробництва електричної та теплової енергії», затвердженої постановою НКРЕ від 04.10.2012 N 1257, щодо надання щокварталу (не пізніше 25 числа наступного місяця після звітного періоду) поштою на паперовому носії та електронною поштою до НКРЕКП та відповідного територіального органу НКРЕКП звітності за формою №6-НКРЕ-енерговиробництво (квартальна) та забезпечення ліцензіатом достовірності інформації, зазначеної ним у формі звітності N 6-НКРЕ-енерговиробництво (квартальна);

- підпункту 5 пункту 3.2 гл.3 Ліцензійних умов № 308 щодо виконання рішень органу ліцензування у строки, встановлені відповідним рішенням, а саме: пункту 2 постанови НКРЕКП від 22.03.2017 № 308 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання» у частині подання до органу ліцензування документів та відомостей, визначених частиною третьою статті 15 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», протягом двох місяців з дня набрання чинності цією постановою;

- підпункту 9 пункту 3.2 гл.3 Ліцензійних умов № 308 щодо дотримання структури витрат згідно зі статтями, затвердженими у тарифі на виробництво теплової енергії;

- підпункту 22 пункту 3.2 гл.3 Ліцензійних умов № 308 у частині надання до органу ліцензування документів та звітності, необхідних для виконання органом ліцензування своїх повноважень, в обсягах та у строки, встановлені органом ліцензування (далі постанова № 508).

Також 05.04.2019 НКРЕКП винесено постанову № 509 про накладення штрафу на АТ «ДНІПРОАЗОТ» за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі», якою постановлено відповідно до частини п`ятої статті 13 та статті 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» накласти штраф у розмірі 8580,09 грн за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі за I-IV квартали 2018 року (далі постанова № 509).

Постанови № 508, 509, були предметом розгляду у справах №160/3648/19 та №160/3604/19, проте у задоволені вимог АТ «ДНІПРОАЗОТ» про їх скасування відмовлено.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 у справі № 160/3648/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.09.2020, позов АТ «ДНІПРОАЗОТ» до НКРЕКП про скасування постанови від 05.04.2019 № 508 про накладення штрафу та здійснення заходів державного регулювання залишено без задоволення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2020 у справі № 160/3604/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2020, відмовлено у задоволенні позову АТ «ДНІПРОАЗОТ» до НКРЕКП про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 05.04.2019 № 509.

За таких обставин, у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій констатували, що станом на час розгляду справи, є такі, що набрали законної сили рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 у справі №160/3648/19 та рішення від 11.08.2020 у справі № 160/3604/19, якими встановлено правомірність винесення НКРЕКП постанов від 05.04.2019 № 508 та № 509.

Зважаючи на несплату у добровільному порядку відповідачем суми штрафів, застосованих до нього постановами №№ 508, 509 та пені, НКРЕКП звернулась із цим позовом до суду.

V. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що на час розгляду цієї справи, штраф, накладений постановами НКРЕКП від 05.04.2019 № 508 та № 509, відповідачем у добровільному порядку не сплачений.

Одночасно із цим, суди зазначили, що у межах розгляду цієї справи, оцінка підставам прийняття постанов, на підставі яких заявлено позов про стягнення, не надається, позаяк правова оцінка цим рішенням надавалася при розгляді справ №160/3648/19 та № 160/3604/19, рішення у яких набрали законної сили.

Зважаючи на законність притягнення позивача до відповідальності, що встановлено судовими рішеннями у справах № 160/3648/19 та № 160/3604/19, та повноваження відповідача щодо нарахування пені у разі прострочення сплати штрафу, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про обґрунтованість заявленого позову.

Разом з тим, суди врахували, що пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 №5-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину першу статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частину першу, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци перший, другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частину шосту статті 8 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VІІІ.

Водночас у пункті третьому резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 визначено, що зазначені норми Закону втрачають чинність з 31.12.2019.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин у справі, що розглядається, положення зазначених норм Закону були чинними, що свідчить про відсутність підстав як для скасування постанов відповідача, з огляду на рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 5-р/2019, так і про відсутність підстав для звільнення АТ «ДНІПРОАЗОТ» від відповідальності у вигляді штрафу на підставі чинних та правомірних постанов про накладення штрафу.

VІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Скаржник стверджує, що зміст статті 13 Закону про НКРЕКП, яка регулює порядок сплати внесків на регулювання, дає підстави дійти висновку, що виконання постанови про накладення штрафу здійснюється державною виконавчою службою в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

На думку скаржника, чинним законодавством не передбачено стягнення штрафу за несплату внеску або сплату його не в повному обсязі в судовому порядку.

Вважає, що стягнення штрафу на підставі постанови НКРЕКП № 509 від 05.04.2019 в судовому порядку є неправомірним.

Також скаржник наголошує, розглядаючи спір про стягнення штрафу, суди попередніх інстанцій повинні були надати правову оцінку підставам та обставинам прийняття постанов від 05.04.2019 № 508 та № 509.

Відповідач вважає притягнення його до відповідальності на підставі постанов від 05.04.2019 № 508 та № 509 незаконним.

Скаржник також вважає, що Конституція України не наділяє НКРЕКП повноваженнями у реалізації державного регулювання, моніторингу та контролю за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у т. ч., ухвалювати обов`язкові до виконання рішення у сфері енергетики та комунальних послуг, що підтверджується висновками, викладеними у рішенні Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 5-р/2019.

Скаржник наполягає, що рішення Конституційного Суду України набрало чинності з моменту його проголошення, тобто з 13.06.2019 відповідно суди попередніх інстанцій повинні були врахувати його при вирішення цієї справи.

Стверджує, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.

Позивач подав відзив на касаційну скаргу, у якому із посиланням на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Позивач наголошує на наявності у нього повноважень на застосування до суб`єктів господарювання санкцій у вигляді накладення штрафу, та відповідно стягнення цього штрафу, у разі несплати його в добровільному порядку, на підставі судового рішення з одночасним стягненням пені.

Також позивач зазначив, що правомірність постанов про накладення штрафу, на підставі яких власне заявлено цей позов про стягнення, визнана у судовому порядку у справах № 160/3648/19 та № 160/3604/19, рішення у яких набрали законної сили.

У відповідь на поданий позивачем відзив, скаржник надав письмові пояснення, у яких наполягає на обґрунтованості своїх доводів, зазначених у касаційній скарзі.

Вважає, що суди попередніх інстанцій у межах розгляду цієї справи не надали оцінку аргументам, доводам та доказам відповідача, наведеним (поданим) на підтвердження протиправності та необґрунтованості постанов від 05.04.2019 №508 та № 509 про накладення штрафу.

VІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіряючи у межах повноважень, визначених частинами першою - другою статті 341 КАС України, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам учасників справи, висловленим у касаційній скарзі та відзиві на неї, Верховний Суд виходить з такого.

Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України від 22.09.2016 № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон № 1540-VIII, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Приписами статті 19 Закону № 1540-VIII визначено, що Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю. Перевірка проводиться на підставі рішення Регулятора.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону № 1540-VIII за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді: 1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; 2) накладення штрафу; 3) зупинення дії ліцензії; 4) анулювання ліцензії.

У разі виявлення порушень законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розглядає питання відповідальності суб`єкта господарювання, його посадових осіб на своєму засіданні та приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання санкцій та/або застосування адміністративного стягнення до посадової особи такого суб`єкта господарювання. При застосуванні санкцій Регулятор має дотримуватися принципів пропорційності порушення і покарання та ефективності санкцій, які мають стримуючий вплив (частина третя статті 22 Закону № 1540-VIII).

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону № 1540-VIII Регулятор застосовує штрафні санкції до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у розмірах, встановлених цим Законом, законами України «Про ринок електричної енергії», «Про природні монополії», «Про питну воду та питне водопостачання», «Про ринок природного газу», «Про теплопостачання».

Згідно із частиною п`ятою статті 22 Закону № 1540-VIII суб`єкти господарювання, на яких накладено штраф, зобов`язані сплатити його у 30-денний строк з дня одержання копії рішення про накладення штрафу, крім випадків, встановлених частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

За заявою суб`єкта господарювання, на якого накладено штраф, Регулятор своїм рішенням має право відстрочити або розстрочити сплату накладеного ним штрафу.

За кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі 1,5 відсотка суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Регулятора.

Суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до Державного бюджету України. Протягом п`яти робочих днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати Регулятору документи, що підтверджують сплату штрафу.

Отже НКРЕКП є органом, уповноваженим здійснювати державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних; у разі виявлення порушень у діях таких суб`єктів, застосовувати до них за результатом проведених перевірок санкції, у тому числі штрафні, виключний перелік яких визначений статтею 22 Закону № 1540-VIII, а також здійснювати інші заходи державного регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави.

Судами попередніх інстанцій установлено, що Регулятор керуючись пунктами 1, 12 частини першої статті 17, статтею 22 Закону № 1540-VIII, за порушення АТ «ДНІПРОАЗОТ» вимог пункту 3.1 глави 3, підпункту 5, підпункту 9 підпункту 22 пункту 3.2 глави 3 Ліцензійних умов № 308, постановою № 508 наклав на ліценціата штраф у розмірі 17 000 грн.

Водночас частиною другою статті 5 Закону № 1540-VIII передбачено, що рішення Регулятора можуть бути оскаржені в судовому порядку. Оскарження рішень Регулятора не зупиняє їх виконання.

Скориставшись правом на судове оскарження, АТ «ДНІПРОАЗОТ» звернулося із позовом до НКРЕКП про визнання протиправною та скасування постанови від 05.04.2019 № 508 «Про накладення штрафу на АТ «ДНІПРОАЗОТ» за порушення Ліцензійних умов з виробництва теплової енергії на здійснення заходів державного регулювання».

За результатами розгляду цієї справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2019 у справі № 160/3648/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019 відмовлено у задоволенні позову.

Своєю чергою, постановою Верховного Суду від 16.01.2023, судові рішення у справі № 160/3648/19 залишені без змін.

Частина четверта статті 78 КАС України визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин.

За таких обставин, коли обґрунтованість застосування до відповідача штрафу у розмірі 17 000 грн на підставі постанови № 508, за порушення ним Ліцензійних умов № 308, встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій щодо відсутності підстав повторно надавати оцінку встановленим порушенням.

Тому, за встановлених преюдиційних обставин у справі № 160/3648/19, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість заявленого позову про стягнення з АТ «ДНІПРОАЗОТ» штрафу у розмірі 17 000 грн, застосованого на підставі постанови № 508, а також пені у розмірі 17 000 грн, нарахованої внаслідок прострочення сплати платежу.

Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення у судовому порядку штрафу у розмірі 8 580,09 грн, накладеного на АТ «ДНІПРОАЗОТ» на підставі постанови від 05.04.2019 № 509 за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі за період І - ІV квартали 2018 року та пені у сумі 8 580,09 грн, колегія суддів зазначає таке.

Суди попередніх інстанцій установили, що постанова НКРЕКП від 05.04.2019 № 509 про накладення штрафу на АТ «ДНІПРОАЗОТ» за сплату внесків на регулювання не в повному обсязі була предметом судового оскарження у справі № 160/3604/19.

У межах розгляду справи № 160/3604/19 суди констатували факт порушення АТ «ДНІПРОАЗОТ» пункту 3.1 глави 3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 22.03.2017 № 308, пункту 5 Порядку розрахунку та встановлення ставки внесків на регулювання в частині визначення суми внеску за I-IV квартали 2018 року, що призвело до його сплати не у повному обсязі, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості становить 171601,86 грн.

За таких обставин, суди у справі № 160/3604/19 дійшли висновку, що оскаржувана постанова № 509 про накладення на АТ «ДНІПРОАЗОТ» штрафу у розмірі 5 відсотків несплаченої суми внеску на регулювання прийнята відповідачем правомірно та обґрунтовано.

В контексті цієї частини предмету спору щодо стягнення штрафних санкцій, застосованих Постановою № 509, колегія суддів звертає увагу, що згідно із абзацом 5 пункту 5 статті 22 Закону № 1540-VIII у разі відмови від сплати штрафу та пені їх примусове стягнення здійснюється на підставі відповідного рішення суду за позовом Регулятора, крім випадків, встановлених частиною п`ятою статті 13 цього Закону.

Отже, законодавець визначив, що за загальним правилом стягнення штрафу та пені, у разі відмови від сплати штрафу, здійснюється на підставі відповідного рішення суду за позовом Регулятора, водночас передбачив виключення із загального правила посиланням на частину п`яту статті 13 цього Закону.

Своєю чергою, частина п`ята статті 13 Закону № 1540-VIII визначає, що у разі несплати внеску на регулювання або сплати його не в повному обсязі протягом кварталу, наступного за звітним, Регулятор приймає рішення про накладення на такого платника внеску штрафу у розмірі 5 відсотків несплаченої суми внеску на регулювання.

Кошти, отримані внаслідок стягнення штрафів, зараховуються до доходів Державного бюджету України.

Платники внесків на регулювання не пізніше 15 днів з дня вручення або отримання копії постанови про накладення штрафу зобов`язані сплатити штраф та надати Регулятору копію завіреного банком платіжного документа, що засвідчує факт сплати штрафу.

У разі несплати штрафу та/або ненадання копії платіжного документа, що засвідчує факт сплати штрафу, в зазначений строк, виконання постанови про накладення штрафу здійснюється державною виконавчою службою в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Рішення Регулятора про накладення штрафу може бути оскаржено до суду в порядку, встановленому законом.

Отже, у разі несплати штрафу, накладеного постановою Регулятора за несплату внеску на регулювання або сплату його не в повному обсязі протягом кварталу, наступного за звітним, така постанова є виконавчим документом та стягнення коштів здійснюється державною виконавчою службою в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Водночас, частина п`ята статті 13 Закону № 1540-VIII не передбачає особливих умов для стягнення пені, відповідно не містить виключень для стягнення пені у передбаченій у відсилочній нормі абзацу 5 пункту 5 статті 22 Закону № 1540-VIII.

Така правова конструкція є цілком застосовною для розмежування порядку та способу стягнення штрафу та пені пов`язаних із несвоєчасною сплатою «внесків на регулювання», оскільки за змістом наведених норм, розмір пені підлягає окремому розрахунку - 1,5 відсотка суми штрафу за кожний день прострочення сплати штрафу та розмір пені не може перевищувати розміру штрафу.

За таких умов розрахунку, розмір пені не визначається у відповідній постанові Регулятора та є окремим предметом перевірки в суді, відповідно має стягуватись за рішенням суду.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій частково неправильно трактували норми закону, що призвело до помилкових висновків про наявність підстав для стягнення в судовому порядку з АТ «ДНІПРОАЗОТ» штрафу у сумі 8 580,09 грн, згідно із постановою НКРЕКП від 05.04.2019 № 509.

Водночас пеня нараховану на цю суму штрафу має стягуватись за відповідним рішенням суду.

Колегія суддів враховує, що розмір пені в сумі 8 580,09 грн перевірений у справі №160/3604/19 та не переоцінюється судом касаційної інстанції у справі №160/8115/19.

Оцінюючи доводи касаційної скарги щодо відсутності у НКРЕКП повноважень на здійснення контролю в сфері енергетики та комунальних послуг з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 №5-р/2019, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 152 Конституції України передбачено: закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 №5-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину першу статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частину першу, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци перший, другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частину шосту статті 8 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 №1540-VІІІ.

Водночас у пункті третьому резолютивної частини рішення вказано, що зазначені норми Закону втрачають чинність з 31.12.2019.

Отже, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, на час виникнення спірних правовідносин у справі, що розглядається, положення зазначених норм Закону були чинними, що свідчить про відсутність підстав як для скасування постанов відповідача, з огляду на рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 5-р/2019, так і про відсутність підстав для звільнення АТ «ДНІПРОАЗОТ» від відповідальності у вигляді штрафу на підставі чинних та правомірних постанов про накладення штрафу.

Такі висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2023 у справі № 160/3648/19.

Водночас при оцінці тверджень скаржника, щодо відсутності у позивача повноважень приймати рішення по застосуванню штрафних санкцій, колегія суддів звертає увагу на таке.

Конституційний Суд України в пункті 3.4 рішення від 13.06.2019 №5-р/2019 наголосив, що комісію утворено Указом Президента України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 27 серпня 2014 року № 694 на виконання законів України «Про природні монополії», «Про електроенергетику», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг».

Своєю чергою, проаналізувавши вимоги наведених норм та повноважень Регулятора, Конституційний суд в абзаці 7 пункту 3.4 рішення від 13.06.2019 №5-р/2019 зазначив, що аналіз положень Закону № 1540-VІІІ дає підстави для висновку про те, що за функціональним призначенням, сферою діяльності, компетенцією Комісія має ознаки центрального органу виконавчої влади.

Отже, позивач у справі, що розглядається, був наділений повноваженнями щодо спірних правовідносин, питання реалізації яких, у тому числі (…) визначається Законом № 1540-VІІІ.

VІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

За правилами статті 351 КАС України, суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, приймаючи до уваги те, що у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій помилковими є лише частина висновків щодо стягнення штрафу нарахованого постановою № 509 в сумі 8 580,09 грн, проте інші висновки є законними і обґрунтованими, колегія суддів дійшла висновку про скасування судових рішень у частині (щодо неправильно вирішеної частини позовних вимог) та ухвалення у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволення позову.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 у справі №160/8115/19 скасувати в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ» штрафу, нарахованого постановою № 509 в сумі 8 580 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень 09 копійок в дохід Державного бюджету України (код бюджетної класифікації 21081100 «Адміністративні штрафи та інші санкції»), та у цій частині ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2021 у справі №160/8115/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

А. А. Єзеров

В. М. Шарапа