Справа № 420/12812/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/12812/23

Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.,

повний текст судового рішення

складено 14.09.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.02.2017 року по 26.05.2023 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.02.2017 року по 26.05.2023 року включно в сумі 735844,78 грн. відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивача з 17.02.2017 року виключено зі списків особового складу, знято із усіх видів забезпечення. На виконання судового рішення у справі №420/15599/21 від 01.11.2021 року позивачу лише 27.05.2023 року військовою частиною було виплачено індексацію грошового забезпечення, чим порушено ст.116 КУпАП. За таких обставин, позивач вважає, що має право на отримання від відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати коштів, а саме до дня фактичного розрахунку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 року позов задоволено частково наступним чином:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення остаточного розрахунку грошового забезпечення в день звільнення з військової служби з ОСОБА_1 ;

- стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби за період з 18.02.2017 року по 26.05.2023 року у розмірі 37130,78 грн.;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивач з 30.05.2011 року по 17.02.2017 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.02.2017 року №37 позивача з 17.02.2017 року виключено зі списків особового складу, знято із усіх видів забезпечення, справи та посаду здав.

Проте, як вказує позивач, при виключенні зі списків особового складу йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року у справі №420/15599/21 зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 17.02.2017 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.

31.10.2022 року відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року у справі №420/15599/21 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 31.01.2016 року включно із застосуванням базового місяця січень 2014 року, за період з 01.02.2016 року по 17.02.2017 року із застосуванням базового місяця лютий 2016 року, загальна сума виплати склала 3119,32 грн..

Для виконання рішення суду належним чином позивачем отримано виконавчий лист, який направлено до Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), 19.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70570132, код доступу В48ЕЕГВ19188.

Листом від 13.02.2023 року №883/476 відповідачем надано до Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у межах виконавчого провадження №70570132 інформацію, а саме, що рішення суду виконано повністю.

27.03.2023 року представником позивача подано звернення на Урядову «гарячу лінію» щодо невиконання відповідачем рішення суду.

27.04.2023 року на підставі наданої відповідачем недостовірної інформації державним виконавцем винесено постанову від 27.04.2023 року про закінчення виконавчого провадження.

02.05.2023 року представником виявлено постанову про закінчення виконавчого провадження та заяву за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та начальника фінансово-економічної служби Андрія Москалевського, що рішення суду виконано повністю шляхом виплати ОСОБА_1 індексації за період 01.12.2015 року по 31.01.2016 року включно із застосуванням базового місяця січень 2014 року, за період з 01.02.2016 року по 17.02.2017 року із застосуванням базового місяця лютий 2016 року, загальна сума виплати склала 3119,32 грн..

02.05.2023 року представником позивача повторно подано звернення на Урядову «гарячу лінію» щодо протиправних дій державного виконавця, надання командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 недостовірної інформації.

02.05.2023 року представником позивача направлено заяву до начальника Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо скасування постанови від 27.04.2023 року про закінчення виконавчого провадження №70570132, оскільки вона винесена на основі недостовірної інформації.

Листом від 12.05.2023 року №883/1439 відповідачем надано відповідь на звернення на Урядову «гарячу лінію» та зазначено, що з метою уточнення виконання рішення суду було проведено додатковий розрахунок індексації і доплату буде проведено після отримання фінансування.

27.05.2023 року відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2021 року у справі №420/15599/21 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 17.02.2017 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року з урахуванням вже виплачених сум у сумі 34073,84 грн. із одночасним утриманням військового збору 1,5%, що підтверджується повідомленням про находження коштів.

Тобто, остаточна виплата індексації грошового забезпечення, як зазначає позивач, проведена відповідачем 27.05.2023 року.

Позивач вважає, що в даному випадку мав місце факт порушення відповідачем прав та інтересів позивача в частині несвоєчасного отримання належних до виплати позивачу грошових сум при звільненні, а тому період з 18.02.2017 року по 26.05.2023 року вважає періодом затримки розрахунку з ним при звільненні із військової служби.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, відповідачем не проведено з позивачем розрахунку у повному обсязі, а саме не виплачено індексацію грошового забезпечення, позивач відповідно до ст.117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Приписами частини 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Правове становище осіб, які проходять військову службу, у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці врегульовано спеціальним законодавством, зокрема: Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262), Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року №393 (далі - Порядок №393), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення №114), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року №499 (далі - Інструкція №499), постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» тощо.

Водночас, спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум.

Отже, в даному випадку вірним є застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 року (справа №240/11214/19), від 24.12.2020 року (справа №340/401/20), від 05.08.2020 року (справа №826/20350/16), від 15.07.2020 року (справа №824/144/16-а).

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів звертає увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

З наведеного вбачається, що індексація грошового забезпечення позивача є державною гарантією, на виплату якої позивач мав право, а тому за невиплату індексації грошового забезпечення для роботодавця наступає відповідальність, зокрема передбачена ст.117 КЗпП України.

Також у цій постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині 1 статті 117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця. Відшкодування ж передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 17.02.2017 року.

27.05.2023 року відповідачем було виплачено індексацію його грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/15599/21.

Отже, вказане дає підстави суду апеляційної інстанції зробити висновок про те, що повний розрахунок із позивачем було проведено не у день його виключення зі списків особового складу, а лише 27.05.2023 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Що стосується розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зробленого судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 .02.1995 року №100 (далі - Порядок №100) передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вказано вище, час затримки розрахунку при звільненні продовжувався з 18.02.2017 року по 26.05.2023 року включно.

Кількість календарних днів у період з 18.02.2017 року по 26.05.2023 року становить 2289 днів.

Згідно витягу з реєстру застрахованих осіб - за останні два місяці перед звільненням (17.02.2017 року), за грудень 2016 року січень 2017 року (останні два місяці, що передували звільненню) позивачу нараховано грошове забезпечення у загальному розмірі 29580,30 грн.. Кількість днів служби за період грудень 2016 року січень 2017 року становить 62 календарних дні.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становила 477,10 грн. (29580,30 грн. / 62 дня = 477,10 грн.). Отже, середнє грошове забезпечення за час затримки виплат (2289) становить 1092081,90 грн. (2289 днів х 477,10 грн. = 1092081,90 грн.).

Однак, в даному випадку колегія суддів вважає за необхідне застосувати принцип співмірності, з урахуванням розміру недоплаченої суми індексації, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставин, за яких було встановлено наявність заборгованості, а також дій відповідача щодо її виплати, що узгоджується і з позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18, від 24.07.2019 року у справі №805/3167/18-а, а також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03.04.2019 року у справі №662/1626/17, від 17.01.2019 року у справі №2-1579/11.

Істотність частки компенсації за виплачену індексацію в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 37193,16 грн. (3119,32 грн. + 34073,84 грн.) / 1092081,90 грн. (сума індексації грошового забезпечення поділена на середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,0340.

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 477,10 грн. (середньоденне грошове забезпечення) х 0,0340 х 2289 (кількість днів затримки розрахунку) = 37130,78 грн..

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи справедливий і розумний баланс між інтересами позивача і відповідача, а також враховуючи те, що стягнення компенсації у розмірі 1092081,90 грн. за несвоєчасну виплату заборгованості у загальному розмірі 37193,16 грн., є явно неспівмірним розміру простроченої заборгованості та майнових втрат позивача, тому середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 37130,78 грн., як належна сатисфакція майнових прав позивача за встановлених обставин.

За таких обставин, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 37130,78 грн., що вірно встановлено та розраховано судом першої інстанції. При цьому сума та обрахунок таких виплат апелянтом не оскаржується.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не дають підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька