Справа № 380/11799/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/11799/23 пров. № А/857/18988/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року (суддя Братичак У.В., м. Львів) у справі № 380/11799/23 за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 06.09.2022 № 2-1305.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що ПК України введено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що входить до складу податку на майно відповідно до ст. 266 ПК України, та є одним із видів місцевого податку, зі своєю специфікою нарахування, сплати, ставками і пільгами.

Підпунктом 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об`єктом такого оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Пунктом 14.1 ст.14 ПК України, закріплені різновиди об`єкти нежитлової нерухомості що підлягають оподаткуванню серед яких будівлі та приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, зокрема будівлі промисловості.

Відповідно до п.п.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Так, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем обліковується 1/3 частки нерухомого майна нежитлового приміщення загальною площею 761,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

Пунктом 266.5 ст.266 ПК України закріплено порядок встановлення ставок податку зокрема для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб ставки податку, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Так в порядку ст.266 ПК України Львівською міською радою для нарахування майнових податків та для використання в роботі на адресу Головного управління ДПС у Львівській області було скеровано Ухвалу від 24.07.2020 №6489 «Про продовження на 2021 рік дії ухвал міської ради щодо встановлення ставок деяких місцевих податків та зборів». Згідно вказаної ухвали місцевого органу в податковий період 2021 року встановлена ставка податку, для фізичних осіб, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 0,75% від мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м.

Із врахуванням вище наведеного, та керуючись положеннями ст.266 ПК України Головним управлінням ДПС у Львівській області нараховано ФОП ОСОБА_1 податкове зобов`язання з податку на не житлову нерухомість за податковий період 2021 рік та сформовано податкове повідомлення-рішення від 06.09.2022 №2-1305.

У подальшому, оскаржуване податкове повідомлення-рішення, що є предметом спору у цій справі було скероване Головним управлінням ДПС у Львівській області у порядку встановленому 42 ПК України позивачу на податкову адресу АДРЕСА_2 .

Позивач у доводах викладених у позовній заяві посилається на те, що контролюючим органом при винесені оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не застосовано положення п.п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, згідно якого не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Наголошує, що суд не врахував, що відповідно до вказаної статті, застосування пільги п.п. «є» залежить від типу об`єкта нерухомого майна, а саме такий об`єкт має підпадати під будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Тип об`єктів нерухомості визначається в залежності від його коду за Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, про це неодноразово вказує Верховний Суд зокрема у справах №826/1338/17, №500/90/19.

Зазначає, що Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях, зокрема у постанові від 23.09.2021 у справі №640/32550/20 зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 (ДК 018-2000), встановлено, що органом уповноваженим на ведення класифікатора визначено Державне підприємство «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві» (ДНДІАСБ).

Документом підтверджуючим приналежність об`єктів нерухомості до певного класу будівель за Класифікатором є експертний висновок, виданий органом, уповноваженим на ведення Класифікатора.

Судом не взято до уваги, що позивачем експертний висновок, щодо приналежності об`єктів нерухомості нежитлового приміщення загальною площею 761,6 кв.м. за адресою м. Львів, вул. Антонича Б.-І, буд 24Б до будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. до певного класу будівель, до податкового органу не надавав, а також не звертався щодо проведення звірки по об`єкту нерухомості, який перебуває у його власності та правомірності нарахування податку на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав не лише функціональне призначення але і належне використання нерухомого майна, а не належність конкретному суб`єкту - платнику.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Судом підчас розгляду справи не взято до уваги, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.02.2020 року по справі №820/3556/17.

Також, судом не взято до уваги, що доводах позивача викладених у позовній заяві, а також в долучених до матеріалів справи доказах, відсутня інформація, а також належне підтвердження використання нежитлового приміщення загальною площею 761,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 за своїм функціональним призначенням у підприємницькій діяльності.

Натомість, судом неправомірно взято до уваги долучену позивачем довідку від 13.10.2020 №2/6359, що видана ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», у якій зазначено, що «будівля літ. «Б-1» по вул. Антонича, 24б в м. Львові, загальною площею 761,6 кв. м використовується як виробнича будівля». Оскільки у повноваження ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» входить лише інвентаризація та виготовлення технічної документації на об`єкти нерухомого майна, натомість відповідне обласне комунальне підприємство не уповноважене підтверджувати факт реальність використання власником об`єкта нерухомого майна у підприємницькій діяльності.

Відповідно до пункту 63.3 статті 63 ПК України платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з Порядком обліку платників податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (зі змінами та доповненнями, далі Порядок № 1588) шляхом подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП (далі Повідомлення за ф. 20-ОПП).

Із вище наведеного апелянт вважає, п. 63.3 ПК України зобов`язує подавати повідомлення органу до ДПС про майно, яке використовується у господарській діяльності підприємця (об`єкти, пов`язані з оподаткуванням). I строк для подання повідомлення за ф. №20-ОПП встановлюється від дати виникнення зв`язку з господарською діяльністю, зокрема реєстрації майна або прав на таке майно фізичної особи-підприємця (як права власності, так і права користування).

Позивачем не було подано до контролюючого органу відповідне повідомлення за ф. №20-ОПП про використання об`єктів нерухомого майна (що стали об`єктом оподаткування за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями) у господарській діяльності. Окрім цього, у матеріалах справи відсутні будь які докази використання позивачем об`єкта нерухомого майна у підприємницькій діяльності за своїм функціональним призначенням.

Окрім вищевикладеного, п. 266.7.3. ст. 266 ПК України передбачено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: · об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; · розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; · права на користування пільгою із сплати податку; · розміру ставки податку; · нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомленнярішення вважається скасованим (відкликаним).

Позивач не звертався до Головного управління ДПС у Львівській області із заявою про перерахунок податкового зобов`язання, що був нарахований за період 2021 року, а також не надавав жодних документів та доказів, що підтверджують використання об`єктів нерухомого майна у власній господарській діяльності.

Із врахуванням вищенаведених обставин та норм ПК України неможливо застосувати до фізичної особи платника податків ОСОБА_1 пільгу по сплаті податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 24 грудня 2007 року, перебуває на обліку у органах державної податкової служби, основним видом діяльності є «виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі» (31.01), що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до довідки ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 13.10.2020 №2/6359, будівля по АДРЕСА_1 , загальною площею 761,6 кв. м. використовується як виробнича будівля.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 жовтня 2020 року №229027571 об`єкт нерухомого майна під реєстраційним номером , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 761,6 кв. м., є виробничою будівлею Б-1, об`єкт житлової нерухомості: ні.

ГУ ДПС у Львівській області відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України прийняло податкове повідомлення-рішення від 06 вересня 2022 року №2-1305, згідно з яким позивачу за податковий період 2021 року визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 11424,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 761,6 кв. м., на яке позивачу нараховано податок згідно з спірним податковим повідомленням-рішенням, є виробничою будівлею та використовується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з метою виробництва меблів.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин відповідач суду не надав.

Враховуючи приписи підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що контролюючий орган помилково відніс належну позивачу нежитлову будівлю до категорії об`єктів оподаткування, що не мають пільг із сплати податку, а відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з пп.10.1.1 п.10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

За змістом пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.1.2 п.266.1 ст.266 ПК України якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

За змістом пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом пп.266.7.1, 266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

З системного аналізу наведених вище правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією зі складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Положеннями пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, належать будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Пункт 30.1 ст.30 ПК України передбачає, що податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Відповідно до п.30.2 ст.30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Так, Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 клас 1251 «Будівлі промислові» віднесено до групи 125 «Будівлі промислові та склади». Клас 1251 «Будівлі промислові» включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промислові». Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування, оскільки законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

З наведеного вище вбачається, що фізична особа, яка є власником об`єкта промисловості, за умови використання такого об`єкта за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), має право на застосування податкової пільги, передбаченої нормами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Матеріалами справи стверджується, що відповідно до довідки ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 13.10.2020 №2/6359, будівля по вул. Антонича Б.-І., 24б в м. Львові, загальною площею 761,6 кв. м. використовується як виробнича будівля.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 жовтня 2020 року №229027571 об`єкт нерухомого майна під реєстраційним номером , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 761,6 кв. м., є виробничою будівлею Б-1, об`єкт житлової нерухомості: ні.

Судом встановлено, що нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 761,6 кв. м., на яке позивачу нараховано податок згідно з спірним податковим повідомленням-рішенням, є виробничою будівлею та використовується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з метою виробництва меблів.

Доказів на спростування цих обставин відповідачем не подано, а судом не здобуто.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належне позивачу нежитлове приміщення, за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 761,6 кв. м., використовується ним для виробництва меблів та є будівлею промисловості, тому враховуючи приписи пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України контролюючий орган помилково відніс належну позивачу нежитлову будівлю до категорії об`єктів оподаткування, що не мають пільг із сплати податку, а, відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року у справі № 380/11799/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 15.02.2024