Справа № 400/14450/23
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 р. № 400/14450/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. в порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВідділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті, вул. Космонавтів, 61,м. Миколаїв,54056,

провизнання протиправною та скасування постанови від 16.11.2023 року № ПШ018710,

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- постанову від 16.11.2023 року № ПШ018710 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.10.2023 року працівниками Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено рейдові перевірки транспортного засобу марки ДАФ д/н НОМЕР_1 , під час якої здійснено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу та встановлено перевищення вагових параметрів, що є порушенням абз. 16 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За результатами рейдової перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, якими встановлено порушення ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», у тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 15 ч. 1 перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10% але не більш 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу. На підставі матеріалів перевірки відповідачем винесено оспорювану постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів за перевищення встановлених законодавством габаритно - вагових норм понад 10% але не більш 20% при перевезені вантажу без відповідного дозволу. Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що методика визначення навантаження на вісь відсутня, це позбавляє працівників Укртрансбезпеки повноважень на визначення плати за проїзд великовагового транспортного засобу. Також позивач зазначає, що не являється перевізником в розуміння ЗУ «Про автомобільних транспорт», оскільки транспортний засіб марки ДАФ д/н НОМЕР_1 знаходиться у власності позивача, а перевізником в даному випадку був ФОП ОСОБА_2 , відповідно до ТТН, тому позивач не є автомобільним перевізником, а відповідно до ст.60 Закону України « Про автомобільний транспорт» саме перевізники несуть відповідальність за порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту.

Відповідач надав до суду відзив, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та який обґрунтовано наступним:

Відповідач наполягає, що перевірка та зважування транспортного засобу проводилась із додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт належним чином оформленими документами, розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів, винесено у відповідності із Законами України у сфері автомобільного транспорту, Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08.11.06 року № 1567 (далі Порядок № 1567) та постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» за № 879 від 27.06.2007 року. Відповідач зазначає, що відсутність затвердженої методики не може бути підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових параметрів. Крім того, законодавством не визначено різниці між зважуванням транспортних засобів у разі перевезення подільних, неподільних, або наливних вантажів. Переміщення ватажу під час руху не є припустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу. Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху. Автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Отже, відповідачем правомірно складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом та, в подальшому, винесено спірну постанову про застосування адміністративно-господарських санкцій у вигляді штрафу.

Ухвалою від 01.12.2023 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд

В С Т А Н О В И В:

05.10.2023 року посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті , на а/д М-15 «Одеса-Рені-Бухарест» 12 км + 125 м. на підставі направлення на перевірку від 28.09.2023 №40/В, було проведено ваговий контроль транспортного засобу DAF FT CF 85.460 д/н НОМЕР_1 з напівпричепом SCHWARZMULL SPA-3E, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Під час проведення рейдової перевірки було виявлено надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких міститься в ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10% але не більше 20%, чим порушено ч. 1 абз. 15 Закону України «Про автомобільний транспорт». За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР017274 від 05.10.2023 року, який став підставою винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.11.2023 року № ПШ 018710.

Згідно із зазначеним актом встановлено перевищення габаритно-вагових норм на ведучу вісь понад 10%, без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України.

Згідно ТТН №34-85 від 03.10.2023 року «Автомобільним перевізником» був ФОП ОСОБА_2 ..

Згідно із складеною відповідачем довідкою про результати габаритно-вагового контролю загальна вага транспортного засобу, що перевірявся складала 40,14 тон, перевізником був ФОП ОСОБА_2 , проте постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена щодо позивача. .

Не погодившись з правомірністю постанов про накладення адміністративно-господарського штрафу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно положень ч. ч. 1-2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).

Закон України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року № 2344-III визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ч. 11 Закону № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За приписами ч. 3 ст. 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (п.8 Положення №103).

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до ст. 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону № 2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є:

- для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

- для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Статтею 60 Закону № 2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1 статті 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт", суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник.

Відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення пасажирів застосовується саме до перевізників.

Таким чином, ключовим питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах (стаття 29 Закону України "Про автомобільний транспорт).

Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39, ст. 48 Закону № 2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення пасажирів або вантажів.

Судом з урахуванням письмових доказів встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортних за позивачем зареєстровано автомобіль марки DAF FT CF 85.460 д/н НОМЕР_1 та напівпричеп SCHWARZMULL SPA-3E, реєстраційний номер НОМЕР_2

Тобто власником автомобіля марки DAF FT CF 85.460 д/н НОМЕР_1 з напівпричепом SCHWARZMULL SPA-3E, реєстраційний номер НОМЕР_2 є позивач.

Документів, щодо підстав передачі транспортних засобів ФОП ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Згідно товарно-транспортної накладної пред`явленої водієм інспекторам під час проведення рейдової перевірки, що підтверджується актом перевірки, автомобільним перевізником є ФОП ОСОБА_2 де водій на транспортному засобі DAF FT CF 85.460 д/н НОМЕР_1 з напівпричепом SCHWARZMULL SPA-3E, реєстраційний номер НОМЕР_2 здійснював перевезення вантажу, соя.

Водночас, відповідач не надав суду належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів, як передбачено ст.ст. 73-77 КАС України щодо правомірності прийняття оскаржуваного рішення стосовно позивача.

При цьому, Акт перевірки складено відносно власника автомобіля., а не автомобільного перевізника, яким згідно товарно-транспортних накладних є ФОП ОСОБА_2 про що зазначено в акті перевірки та в акті від 05.10.2023 року суб`єктом перевірки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Акт перевірки, який складено без встановлення належного суб`єкта відповідальності - перевізника за порушення законодавства про автомобільний транспорт, не може бути належною підставою у розгляді справи щодо притягнення такого суб`єкта до адміністративно-господарської відповідальності.

Таким чином, позивач в спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" і не може нести відповідальність, передбачену абзацом 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ "Про автомобільний транспорт".

Тобто, позивач довів, що ним не вчинено порушення законодавства про автомобільний транспорт, як зазначено в Акті перевірки та до відповідальності за яке його притягнуто постановою від 16.11.2023 року №ПШ 018710 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом встановлено протиправність дій відповідача щодо притягнення позивача до відповідальності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн., що підтверджується квитанцією № 4668-0391-1587-5331 від 30.11.2023 року. Проте до стягнення з відповідача належить 1073,60 грн, оскільки відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 року становить 2684,00 грн.

Сума судового збору за подання позову майнового характеру в даному випадку становить 1073,60 грн.

Враховуючи зазначене, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 1073,60 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Решта судового збору у розмірі 1610,40 гривень є надміру сплаченою та підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Космонавтів, 61, м. Миколаїв, 54056, ) від 16.11.2023 року № ПШ018710 про застосування до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.;

3. Стягнути на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (пр-т Перемоги, 14, м. Київ 135, 01135, ), що підтверджується квитанцією № № 4668-0391-1587-5331 від 30.11.2023 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В. С. Брагар