Справа № 420/25935/23
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді - Бутенка А.В.,

за участю секретаря Сініцина А.С.,

представника позивача Шаповалова Р.Ю.,

представника відповідача Коротких О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЇВВА САПЛАЙ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

Товариство обмеженою відповідальністю «ЇВВА САПЛАЙ» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №22536/15-32-07-02 від 07.09.2023 на суму 805185.00 грн., видане Головним управлінням ДПС України в Одеській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №22537/15-32-07-02 від 07.09.2023 на суму 625939.00 грн., видане Головним управлінням ДПС України в Одеській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 22538/15-32-07-02 від 07.09.2023 на суму 3400.00 грн., видане Головним управлінням ДПС України в Одеській області.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено перевірка позивача, з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис.грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах. За результатами перевірки складено акт №21368/15-32- 07-02-15. На підставі Акту винесено податкові повідомлення-рішення. Позивач не погоджується з сумами грошових зобов`язань та штрафних санкцій нарахованих за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає винесені податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

06.11.2023 року та 07.11.2023 року від Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, Головним управлінням що проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за період травень 2023 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 16.06.2023 року№, яка пройшла камеральну перевірку (уточнюючих розрахунків до декларації з податку на додану вартість не подавалось до Головного управління ДПС в Одеській області), від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах. За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт від 08.08.2023 №21368/15-32-07-02. У висновках акту перевірки зазначено, що перевіркою своєчасності, достовірності і повноти визначення суми податкових зобов`язань та врахування при розрахунку показника рядка 19 Декларації (рядок 9 (колонка Б) Декларації) встановлено їх заниження в сумі 1 330 041 грн., у тому числі за періоди формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке вплинуло на формування показника рядку 21 Декларації з ПДВ за травень 2023 року, в т.ч. по рядку: 1.1 (колонка Б) Декларації на суму 524 856 грн. та 4.1 (колонка Б) Декларацій на суму 805 185 грн.

Заяви чи клопотання від сторін.

09.11.2023 року до суду від представника Головного управління ДПС в Одеській області надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29.11.2023 року представника Головного управління ДПС в Одеській області надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

12.12.2023 року до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЇВВА САПЛАЙ» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

28.12.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів.

16.01.2024 року від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову.

17.01.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про закриття підготовчого провадження по справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

07.02.2024 року від представника Головного управління ДПС в Одеській області надійшли додаткові пояснення по справі.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою суду від 24.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 15.11.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС в Одеській області про розгляд справи №420/25935/23 в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.12.2023 року вирішено розгляд адміністративної справи № 420/25935/23 проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.12.2023 року о 12:00 год.

Ухвалою суду від 13.12.2023 року допущено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЇВВА САПЛАЙ» в судовому засіданні в режимі відеоконференції щодо розгляду адміністративної справи № 420/25935/23 з використанням власних технічних засобів за допомогою ПЗ ЕаsуСоn, призначено проведення підготовчого засідання для розгляду справи в режимі відеоконференції на 19.12.2023 року о 12:00 год.

19.12.2023 року протокольною ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження на один місяць, оголошено перерву та призначено наступне судове засідання на 16.01.2024 року.

16.01.2024 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.01.2024 року.

31.01.2024 року протокольною ухвалою суду оголошено перерву в судовому засіданні та призначено наступне судове засідання на 07.02.2024 року.

07.02.2024 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення про задоволення позовних вимог.

Обставини справи.

Товариство обмеженою відповідальністю «ЇВВА САПЛАЙ» (далі - ТОВ «ЇВВА САПЛАЙ») є юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12.12.2014 року за номером 0054166.

Основним видом діяльності за КВЕД є 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.

19.07.2023 року Головним управлінням ДПС в Одеській області видано наказ № 5574-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЇВВА САПЛАЙ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

20.07.2023 року Головним управлінням ДПС в Одеській області видано направлення на перевірку № 10884/15-32-07-02-13 та № 10883/15-32-07-02-13.

Наказом № 5852-п від 27.07.2023 року продовжено термін проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЇВВА САПЛАЙ».

На підставі пп. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 200.11 ст. 200, п.п.69.2, п.п. 69.9, п.п. 69.11 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЇВВА САПЛАЙ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

За результатами проведення перевірки ТОВ «ЇВВА САПЛАЙ» складено Акт №21368/15-32- 07-02-15 від 08.08.2023 року, яким встановлено порушення:

п.44.1, п.44.6, ст.44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.5 ст. 198, п.187.1 ст.187, п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями), Порядку складання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів Україну від 28.01.2016 року № 21 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.12.2022 року №463), в результаті чого, за травень 2023 року завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) на суму 704102 грн. та донараховано податкове зобов`язання, яке сплачується до державного бюджету на суму 625939 грн., в т.ч.:

за квітень 2023 року на суму 341533 грн.;

за травень 2023 року на суму 284406 грн.

вимог абзацу першого п.201.1 та абзацу першого п.201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями) внаслідок не складання та не реєстрації податкової накладної за квітень 2023 року на суму ПДВ 524856 грн. у Єдиному реєстрі податкових накладних у граничний строк до 17.05.2023 року.

21.08.2023 року ТОВ «ЇВВА САПЛАЙ» подало заперечення на акт перевірки №21368/15-32- 07-02-15 від 08.08.2023 року.

05.09.2023 року за результатами розгляду заперечень Державною податковою службою України висновки акту перевірки викладено у такій редакції:

«Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначено з урахуванням від`ємного значення з ПДВ, задекларованого у попередніх звітних періодах встановлено порушення:

1. - п.44.1, п.44.6, ст.44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.5 ст. 198, п.187.1 ст.187, п. 188.1 ст. 188 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями), Порядку складання податкової декларації з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів Україну від 28.01.2016 року № 21 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.12.2022 року №463), в результаті чого, за травень 2023 року завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) на суму 704102 грн. та донараховано податкове зобов`язання, яке сплачується до державного бюджету на суму 625939 грн., в т.ч.:

за квітень 2023 року на суму 341533 грн.;

за травень 2023 року на суму 284406 грн.

2. вимог абзацу першого п.201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями) внаслідок не складання та не реєстрації податкової накладної за травень 2023 року на суму ПДВ 805185 грн. у Єдиному реєстрі податкових накладних у граничний строк до 17.06.2023 року.

07.09.2023 року на підставі Акту перевірки №21368/15-32- 07-02-15 від 08.08.2023 року Головним управління ДПС в Одеській області складено податкові повідомлення-рішення:

- № 22536/15-32-07-02 про сплату розміру зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 704 102,00 грн.

- № 22537/15-32-07-02 про сплату штрафу у розмірі 156 485,00 грн. та суму грошового забезпечення за податковим зобов`язанням 625 939,00 грн.

- № 22538/15-32-07-02 про сплату штрафу у розмірі 3400,00 грн. за порушення п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають з приводу справляння податків і зборів, порядок адміністрування податків і зборів, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства в Україні регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Згідно до пп.14.1.36 п. 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

Згідно з п. 44.4 статті 44 Податкового кодексу України, якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Пунктом 44.6 статті 44 ПК України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами пп.20.1.6 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з положеннями ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) перевірки. Документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка (пп.75.1.2 п. 75.1 ст.75 ПК України).

Порядок проведення документальних позапланових перевірок встановлено ст.78 ПК України.

Згідно з пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

правомірності формування показників звітності та наслідки неподання таких документів.

Відповідно до п.85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Згідно з п. 121.1 ст. 121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Статтею 203 ПК України визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Суд зазначає, що п.1 розділу І Загальні положення Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.01.2016 №21, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 (далі - Порядок №21) визначено, що податкова декларація з податку на додану вартість (далі - декларація) відповідно до пункту 46.1 статті 46 розділу II Адміністрування податків, зборів, платежів подається контролюючому органу у строки, визначені статтею 203 розділу V Податок на додану вартість ПК України.

Пунктом 6 розділу І Загальні положення Порядку №21 передбачено, що до податкової звітності з податку на додану вартість (далі - податкова звітність) належать, зокрема, податкова декларація з податку на додану вартість з додатками.

Відповідно до п.6 розділу ІІІ Порядок оформлення та подання податкової звітності Порядку №21, платник податку самостійно обчислює суму податкового зобов`язання, яку зазначає в податковій звітності. Дані, наведені в податковій звітності, мають відповідати даним бухгалтерського та податкового обліку платника.

Відповідно до пп.5 п.4 розділу V Порядок заповнення податкової декларації Порядку №21, у рядку 16 відображається від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду.

У рядок 16.1 переноситься значення рядка 21 декларації за попередній звітний (податковий) період.

У рядку 16.2 вказуються суми збільшення/зменшення залишку від`ємного значення за результатами уточнюючих розрахунків, поданих протягом звітного (податкового) періоду.

У рядку 16.3 вказується сума збільшення/зменшення від`ємного значення, узгоджена за результатами перевірки контролюючого органу, у звітному (податковому) періоді, на який припадає день узгодження податкового повідомлення-рішення, враховуючи процедури адміністративного оскарження відповідно до статті 56 розділу II Кодексу.

Відповідно до пп.5 п.5 Розділу V Порядок заповнення податкової декларації Порядку № 21, сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 19.1 + рядок 20.3), відображається у рядку 21 та переноситься до рядка 16.1 наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 198.1 ст.198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку:

- з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі по тексту - Наказ № 88).

Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 14.1.138 п. 14.1 ст.14 ПК України встановлено, що основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Порядок розрахунку амортизації основних засобів або нематеріальних активів для визначення об`єкта оподаткування встановлено п.138.3 ст.138 Кодексу.

Так, відповідно до п.п. 138.3.1. п.138.3 ст.138 КП України, розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-XIV, якою встановлено, що державне регулювання бухгалтерського обліку та фінансової звітності в Україні здійснюється з метою створення єдиних правил ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які є обов`язковими для всіх підприємств та гарантують і захищають інтереси користувачів, а також удосконалення бухгалтерського обліку та фінансової звітності, Міністерство фінансів України наказом від 30 вересня 2003 року №561 затвердило Методичні рекомендації з бухгалтерського обліку основних засобів (далі Методичні рекомендації).

Так, пунктом 7 розділу 2 Методичних рекомендацій передбачено, що до основних засобів належать, зокрема, транспортні засоби.

Пунктом 15 розділу 3 Методичних рекомендацій передбачено, що первісна вартість об`єкта основних засобів може змінюватися у разі його поліпшення, часткової ліквідації, переоцінки і зменшення корисності у порядку, викладеному у розділах 6, 7 і 8 цих Методичних рекомендацій.

Згідно з абз. 1 п. 23 розділу 5 Методичних рекомендацій, об`єктом амортизації є первісна або переоцінена вартість, яка амортизується (крім вартості земельних ділянок, природних ресурсів і капітальних інвестицій), зменшена на їх ліквідаційну вартість.

Відповідно до п.24 розділу 5 Методичних рекомендацій, нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта, який встановлюється підприємством (у розпорядчому акті) при визнанні цього об`єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Строк корисного використання (експлуатації) - це очікуваний період часу, протягом якого основні засоби будуть використовуватися підприємством або з їх використанням буде виготовлено (виконано) очікуваний підприємством обсяг продукції (робіт, послуг). Строк корисного використання визначається підприємством самостійно з урахуванням його потужності (продуктивності), фізичного та морального зносу, правових або інших обмежень щодо строків використання об`єкта. За обсяг продукції (робіт, послуг), який буде виготовлено (виконано) підприємством з використанням об`єкта основних засобів, приймається запланований підприємством обсяг продукції (робіт, послуг), який підприємство планує виробити (виконати) з використанням цього об`єкта.

Строк корисного використання (експлуатації) та ліквідаційна вартість об`єкта основних засобів переглядаються на кінець звітного року у разі зміни очікуваних економічних вигод від його використання.

Висновки суду.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 07.09.2023 року № 22536/15-32-07-02, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 16.06.2023 року ТОВ «ЇВВА САПЛАЙ» подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2023 року.

У рядку 19 вказаної декларації зазначено розмір від`ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 704102 грн.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «ЇВВА САПЛАЙ» було придбано у фінансовий лізинг транспортний засіб у (автомобіль) VW Tuareg Ambience 3.0 V6., згідно з договором фінансового лізингу від 24.02.2021 року, укладеного з ТОВ «Порше Лізинг Україна», по ціні 2 038 000,00 грн.

16.03.2023 року ТОВ «ЇВВА САПЛАЙ» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» складено акт остаточного виконання зобов`язань сторін за договором про фінансовий лізинг, відповідно до якого ТОВ «ЇВВА САПЛАЙ» повністю сплатило всі належні до сплати платежі за Договором фінансового лізингу від 24.02.2021 року.

В ході перевірки встановлено, що ТОВ «ЇВВА САПЛАЙ» було продано автомобіль VW Tuareg Ambience 3.0 V6. згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу №5142/2023/3780397 від 22.04.2023 року фізичній особі ОСОБА_1 по ціні з урахуванням ПДВ 6000,00 грн.

В свою чергу, придбання автомобіля зумовлено необхідністю використання його в господарській діяльності і зазначені вище документи, які містяться в матеріалах справи підтверджують такі висновки.

Суд звертає увагу на те, що автомобіль VW Tuareg Ambience 3.0 V6. був придбаний позивачем як основний засіб.

Суд звертає увагу, що в Акті перевірки №21368/15-32- 07-02-15 від 08.08.2023 року автомобіль VW Tuareg Ambience 3.0 V6. віднесено на рахунок 10 «Основні засоби».

У квітні 2023 року вказане авто було продано за сумою залишкової амортизації у сумі 6000,00 грн. При цьому, відповідачем не встановлено порушень вимог законодавства щодо амортизації основного засобу.

В свою чергу, на порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України відповідачем не обґрунтовано, за якими фактичними ознаками реалізація автомобіля VW Tuareg Ambience 3.0 V6. є витратами, пов`язаними з постачанням товарів, що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання таких об`єктів, а тому є об`єктом обкладання ПДВ у загальному порядку за ставкою 20 %.

Також, суд не приймає до уваги висновки відповідача щодо неправильності відображення витрат у складі собівартості, суд вважає їх суб`єктивними, оскільки переоцінка об`єктів з моменту їх придбання не здійснювалася, експерти з даного питання контролюючим органом під час проведення перевірки не залучалися, комісія не створювалася.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вартість транспортного засобу підлягає віднесенню до складу загальновиробничих витрат, а відтак, податкове повідомлення-рішення від 07.09.2023 року № 22536/15-32-07-02 на суму 704 102,00 грн. підлягає скасуванню.

Оскільки, судом встановлено, що реалізація автомобіля VW Tuareg Ambience 3.0 V6. як основного засобу не є об`єктом оподаткування в розумінні ст. 185 ПК України, отже у позивача не виникає обов`язку щодо складання та реєстрації податкової накладної за фактом його реалізації.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про скасування податкового повідомлення-рішення № 22538/15-32-07-02 від 07.09.2023 року про сплату штрафу у розмірі 3400,00 грн. за порушення п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 07.09.2023 року № 22537/15-32-07-02, суд зазначає наступне.

Так, в ході проведення перевірки встановлено порушення п.44.1, п.44.6 ст. 44 ПК України, а саме підприємством не надано документи які підтверджують відсутність матеріалів на складі підприємства (договори відповідального зберігання, документи щодо відсутності ТМЦ при проведенні інвентаризації)

Як встановлено судом та не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні, на запити податкового органу, позивачем були надані копії всіх витребуваних документів.

Як зазначив представник відповідача та підтверджується актом № 21368/15-32-07-02-15 від 08.08.2023 року, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № 22537/15-32-07-02 стало не надання позивачем під час перевірки оригіналів зазначених документів.

Так, з матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження відповідального зберігання ТМЦ надано наступні копії: договори зберігання, акти приймання-передачі, договори оренди, видаткові накладні, інвентаризаційні описи, накази на проведення інвентаризації, обороти по рахункам за 2022-2023 роки, товарно-транспортні накладні.

З аналізу наведеної норми п.121.1 ст.121 ПК України вбачається, що ненадання платниками податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій є порушенням п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України. Ненадання документів може виявлятися як у формі прямої відмови надати документи (їх копії), так і у формі невиконання вимоги контролюючого органу надати оригінали документів чи їх копії.

Таким чином, посилання відповідача як на підставу порушення податкового законодавства, не надання платником податків оригіналів запитуваних документів не відповідає вимогам ст.121 ПК України.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 07.09.2023 року № 22537/15-32-07-02 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь Товариства обмеженою відповідальністю «ЇВВА САПЛАЙ» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 21 517,86 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЇВВА САПЛАЙ» (вул. Середня, буд.10А, м. Одеса, 65091, ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №22536/15-32-07-02 від 07.09.2023 року на суму 704 102,00 грн., видане Головним управлінням ДПС України в Одеській області.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №22537/15-32-07-02 від 07.09.2023 року на суму 782 424,00 грн., видане Головним управлінням ДПС України в Одеській області.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 22538/15-32-07-02 від 07.09.2023 року на суму 3400,00 грн., видане Головним управлінням ДПС України в Одеській області.

5. Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЇВВА САПЛАЙ» () судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 21 517 (двадцять одна тисяча п`ятсот сімнадцять) грн., 86 коп.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 15.02.2023 року.

Суддя А.В. Бутенко