Справа № 560/17572/23
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

19 лютого 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.09.2017 по 26.10.2021 у невірному розмірі;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розрахований як добуток (множенням) середньоденного заробітку (342,26 грн) позивача за останні два місяці служби, які передували дню звільнення та кількості днів затримки розрахунку з індексації грошового забезпечення з 06.09.2017 року по 26.10.2021 року (1511 днів) з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2022 у справі №560/17477/21 позивачу 30.09.2022 виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 49955,70 грн. При цьому розрахунок протиправно проведено іншим методом, ніж шляхом множення середньоденного заробітку на кількість днів затримки розрахунку.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.10.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.10.2023 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що на виконання рішення суду у справі №560/17477/21 від 18.03.2022 позивачу нараховано та виплачено середній заробіток, розрахований відповідно до принципу співмірності, зазначеного у постановах Верховного Суду у справі №524/1714/16-а від 04.04.2018 та у справі №761/9584/15-ц від 26.06.2019.

До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позов. Зазначає, що викладені в відзиві заперечення не спростовують наведених у позовній заяві обставин. Застосування відповідачем коефіцієнту співмірності є порушенням статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі письмові докази, оцінивши їх у взаємозв`язку та сукупності, суд зазначає таке.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.03.2021 у справі №560/7796/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 06.09.2017 з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та проведених виплат.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2022 у справі №560/17477/21 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.09.2017 по 26.10.2021, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення позивача за останні два місяці служби, які передували дню звільнення.

У рішенні від 18.03.2022 у справі №560/17477/21 встановлено, що позивач в період з 28.08.2015 року по 06.09.2017 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника помічника командира з фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 . 06.09.2017 позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 . Відповідач, на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.03.2021 по справі №560/7796/20, виплатив індексацію грошового забезпечення 26.10.2021 в сумі 61275,82 грн, що підтверджується банківською випискою від 26.10.2021.

За змістом довідки-розрахунку, наданої відповідачем, позивачу нарахована індексація грошового забезпечення в сумі 62208,95 грн, а 61275,82 грн - сума індексації без військового збору.

На виконання рішення суду у справі №560/17477/21 позивачу 30.09.2022 виплачено 49955,70 грн середнього заробітку, що підтверджується платіжним дорученням №3354 від 28.09.2022.

Позивач звернувся до відповідача щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Листом від 02.01.2023 №350/184/5/347 відповідач повідомив позивача про нарахування та виплату йому середнього заробітку в сумі 49955,70 грн (62056,77 грн - 930,85 грн - 11170,22 грн) по принципу співмірності, зазначеному у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а та постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц. Зазначено, що сума визначена з урахуванням істотної частки, а саме: 342,26 х 0,12% = 41,07 і 41,07 х 1511 = 62056,77 грн, де 342,26 грн - середньоденний заробіток, 0,12% - істотна частка невиплаченої суми (62208,95 / 517154,86), 1511 - кількість днів заборгованості (з 06.09.2017 по 26.10.2021). З суми 62056,77 грн утримано військовий збір 1,5% (62056,77 х 1,5% = 930,85 грн), ПДФО 18% (62056,77 х 18% = 11170,22 грн).

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.06.2023 у справі №560/17477/21, яка залишена баз змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2023, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2022 в адміністративній справі №560/17477/21, відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 19.09.2023 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.06.2023 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.08.2023 у справі №560/17477/21.

В ухвалі Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.06.2023 у справі №560/17477/21 зазначено, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2022 по справі №560/17477/21 має зобов`язальний характер, тобто військову частину НОМЕР_1 зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.09.2017 по 26.10.2021. Під час розгляду справи та прийняття рішення за результатами її розгляду, спосіб нарахування на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом не розглядався та не був предметом позову. Також при розгляді справи судом не встановлювався розмір середнього заробітку позивача за період з 06.09.2017 по 26.10.2021.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує таке.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Суд вважає безпідставним зазначення позивачем 06.09.2017 початковою датою для нарахування та виплати йому середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки 06.09.2017 був останнім днем перебування на військовій службі.

Як встановив суд, відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 26.10.2021, виплативши на виконання рішення суду індексацію грошового забезпечення в сумі 61275,82 грн (нарахована сума - 62208,95 грн).

Отже, з врахуванням наведеного, строк затримки розрахунку складає 1511 календарних днів за період з 07.09.2017 по 26.10.2021 включно.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 23.11.2020 №350/184/5/249 середньоденне грошове забезпечення позивача становить 342,26 грн, з урахуванням грошового забезпечення позивача за останні два повні календарні місяці перед звільненням (за липень 2017 року та за серпень 2017 року).

Тому середній заробіток за час затримки виплати позивачу при звільненні зі служби, який належить стягненню на його користь, складає 517154,86 грн (342,26 грн х 1511 дн) за період з 07.09.2017 по 26.10.2021 включно.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 у справі №825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності зазначена у постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.

Так, Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 у справі №806/2473/18 (адміністративне провадження №К/9901/2118/19) сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Суд враховує зазначені висновки Верховного Суду при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку позивачу у цій справі.

Так, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає: 62208,95 грн (розмір несвоєчасно виплачених сум) / 517154,86 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 =0,12%.

Отже, сума, яку належить відшкодувати з урахуванням істотності частки 0,12% становить: 342,26 грн (середньоденний заробіток позивача) х 0,12% х 1511 (днів затримки розрахунку) = 62058,58 грн.

Водночас, позивачу нараховано 62056,77 грн (лист від 02.01.2023 №350/184/5/347).

Таким чином, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 1,81 грн (62058,58 грн - 62056,77 грн), з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком.

Твердження позивача про відсутність підстав для застосування іншого методу розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ніж шляхом множення середньоденного заробітку на кількість днів затримки розрахунку, суд вважає безпідставним з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц, відповідно до яких суд може зменшити розмір відшкодування, визначеного статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в пунктах 39-41 постанови Верховного Суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року - 2684 гривні.

Отже, належний до сплати розмір судового збору за подання позовної заяви у цій справі становив 1073,60 грн. При цьому, позивач сплатив 1074,00 грн судового збору.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд роз`яснює позивачу право подати клопотання про повернення судового збору в розмірі 0,40 грн (1074,00 грн - 1073,60 грн).

Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 вересня 2017 року по 26 жовтня 2021 року включно.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 вересня 2017 року по 26 жовтня 2021 року включно в розмірі 1 (одна) грн 81 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк