Справа № 520/10222/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

19 лютого 2024 року Справа № 520/10222/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Владислава Єгупенка,

за участю секретаря судового засідання Артема Чорного

за участю:

позивача - Цебрівського І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення суду, а також клопотання ОСОБА_1 у порядку ст.382 КАС України по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити з 07.09.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області новий строк подання звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі №520/10222/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом шістдесяти днів з дня отримання копії даної ухвали подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі №520/10222/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

27.10.2023 до суду надійшов звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Ухвалою від 22.11.2023 клопотання ОСОБА_1 по накладення штрафу у порядку судового контролю за виконанням судового рішення у справі - задоволено частково.

Відмовлено у затвердженні звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі №520/10222/21.

Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області новий строк подання звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі №520/10222/21.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом шістдесяти днів з дня отримання копії даної ухвали подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі №520/10222/21.

12.01.2024 до суду надійшов звіт відповідача про виконання рішення суду.

18.01.2024 від позивача до суду надійшло клопотання, в якому він просив накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), відповідального за виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у адміністративній справі № 520/10222/21, яке набрало законної сили 24 січня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, штраф у сумі 87600 грн. (тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), з яких 43800 грн. стягнути на користь ОСОБА_1 та 43800 грн. стягнути до Державного бюджету України. Копію ухвали суду про накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), відповідального за виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у адміністративній справі № 520/10222/21, яке набрало законної сили 24 січня 2022 року, після набрання законної сили, направити для виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Студентська, 5/4, 4 поверх, м. Харків, 61024). Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: Майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) новий строк подання звіту про повне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у адміністративній справі № 520/10222/21, яке набрало законної сили 24 січня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії протягом 10 робочих днів з моменту набрання законної сили та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області надати до звіту 7 (сім) нових (оновлених) перерахунків пенсії з 01 листопада 2019 року, з 01 грудня 2019 року, з 01 липня 2020 року, з 01 грудня 2020 року, з 01 березня 2021 року, з 01 липня 2021 року та з 01 грудня 2021 року без їх обмеження максимальним розміром пенсії, а також розрахунок на доплату пенсії за період з вересня 2019 по лютий 2022 рік без обмеження пенсії максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

Дослідивши поданий відповідачем звіт, клопотання позивача про накладення штрафу, наявні в матеріалах справи докази, перевіривши доводи сторін, суд дійшов наступного.

Як убачається із звіту відповідача від 18.01.2024, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року по справі № 520/10222/21 за позовом ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 07.09.2019 без обмеження максимальним розміром. Нараховано різницю в пенсії у розмірі 2115 гривень 80 копійок за період з 07.09.2019 по 30.06.2020 року. Відповідач зазначив, що у випадках, коли в рішенні суду не визначено кінцевої дати періоду, за який слід здійснити перерахунок пенсії, виплата за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, виконуються сторонами в межах покладених зобов`язань, а саме, виплати, призначені на виконання судового рішення, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до змін умов пенсійного забезпечення одержувача (постанова Верховного Суду України від 05.11.2013 у справі № 21-293 а 13, постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 19.12.2011 № 8). Водночас відповідач повідомив, що на виконання рішення суду, яким зобов`язано провести перерахунок пенсії без обмеження максимальним розміром, пенсія (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) встановлюється без обмеження її максимального розміру станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок. Враховуючи викладене, відповідач зазначає, що розмір пенсії ОСОБА_1 , який за перерахунками складає 16387 гривень 01 копійка, встановлено з 07.09.2019 за рішенням суду. У подальшому, у зв`язку із встановленням інвалідності і проведенням перерахунку згідно змін в законодавстві, пенсія нараховується з урахуванням максимального розміру, але не нижче раніше встановленого розміру пенсії.

Крім того, відповідач у звіті повідомив, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 р. по справі № 520/5776/22 за позовом ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії з 01.03.2022 у розмірі 23981 гривень 69 копійок, а з 01.07.2022 р. - 24009 гривень 59 копійок без обмеження максимальним розміром. За період з 01.03.2022 по 30.04.2023 р. нараховано різницю в пенсії у розмірі 52662 гривні 66 копійок, виплату якої буде проведено за наявності виділення коштів з Державного бюджету України. Відповідач зазначає, що пенсія виплачується із врахуванням перерахунку за рішенням суду від 25 серпня 2022 р. по справі № 520/5776/22 без обмеження максимальним розміром станом на дату, з якої судом зобов`язано здійснити такий перерахунок.

Також, відповідач у звіті зазначає, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 по справі № 520/17625/23 за позовом ОСОБА_1 проведено з 01.07.2021 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» без обмеження пенсії максимальним розміром, яка складає 24009 гривень 59 копійок. За період з 01.07.2021 по 28.02.2022 р. нараховано різницю в пенсії у розмірі 17999 гривень 68 копійок, виплату якої буде проведено за наявності виділення коштів з Державного бюджету України.

Відповідач посилається на те, що для виконання рішення суду по зазначеній справі в повному обсязі головним управлінням 03.01.2024 за № 2000-0508-5/981 до Пенсійного фонду України надіслано листа щодо виділення коштів на виплату різниці в пенсії ОСОБА_1 за період з 07.09.2019 по 30.06.2020 в сумі 2515 гривень 80 копійок.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262 - XI виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно з положеннями пунктів 20, 29 ч. 1 статті 116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язання без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Відповідно до Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1) (далі - Порядок), кошти Державного бюджету України передбачаються в бюджеті Пенсійного фонду України в обсягах, визначених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідач посилається на те, що станом на січень поточного року бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено і на цей час діє тимчасовий розпис доходів та видатків головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на І квартал 2024, затверджений наказом Пенсійного фонду України від 29 грудня 2023 № 218.

Згідно вищезазначеного наказу видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду на I квартал 2024 не передбачено.

Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, згідно з абзацом 2 пункту 7 розділу II Порядку.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі №520/10222/21 набрало законної сили 24.01.2022 року. Станом на січень 2024 погашено заборгованість за рішеннями судів, які набрали законної сили, по 19.09.2020 включно.

З урахуванням викладеного, відповідач зазначив, що , виплата коштів на виконання рішень суду здійснюватиметься в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Оцінюючи обґрунтованість поданого управлінням звіту, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі "Шмалько проти України", заява №60750/00 від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 07 червня 2005 року, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 1291 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України).

На думку Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області невиконання судового рішення в частині невиплати суми перерахованої пенсії за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Оцінюючи вищевикладене, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 06 травня 2020 року по справі № 766/4587/16-а, що враховується судом, відповідно до частини п`ятої 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року в справі № 640/9677/20 наголошено, що право на соціальний захист є комплексним гарантованим Конституцією України невідчужуваним основоположним правом, яке, за загальним правилом, має абсолютний характер (не залежить від внесення змін до законів або фінансових можливостей держави) та за жодних умов не може бути скасоване, а його обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України. Конституція України (зокрема, статті 1, 3, 13, 16, 17, 24, 25, 36, 44, 46, 47, 48, 49, 51, 52 та 64) безпосередньо закріплює низку концептуальних видів гарантій, спрямованих на реалізацію статусу України як соціальної держави та, відповідно, права кожного на соціальний захист, яке досить тісно пов`язане з правом на життя та стосується підтримки найбільш вразливих категорій громадян.

Право на отримання пенсії також є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у статті 1 Протоколу № 1 до вказаної Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи ("Sporrong and Lonnroth v. Sweden", № 7151/75, №7152/75, п. 73).

Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності ("Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium"), № 17849/91, п. 33).

Суд визнає, що держава користується широкою свободою розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи виправдані наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети закону, про який йдеться. Проте суд не може не скористатися своїм повноваженням щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на "мирне володіння [його] майном" в розумінні першого речення статті 1 Першого протоколу ( "Zvolskэ аnd Zvolskб v. the Czech Republic", № 46129/99, п. 63).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 1 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України", заява № 25921/02, Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і у справі Стретч проти Сполучного Королівства ("Stretch v. the United Kingdom", № 44277/98, п. 37).

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності". Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany", № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02, п. 74).

Крім того, у справі "Суханов та Ільченко проти України", рішення від 26 червня 2014 року, заяви № 68385/10 та № 71378/10, ЄСПЛ зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Суд зауважує, що сама по собі відсутність таких асигнувань не може бути визнана поважною причиною невиконання рішення суду, адже обов`язковість виконання судового рішення є складовою права на судовий захист.

Разом з тим, суд зазначає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року набрало законної сили 24 січня 2022 року, а відтак Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повинно здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача з вересня 2019 року по лютий 2022 рік та без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат, як це встановлено судовим рішенням по справі.

Таким чином, згідно наданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області перерахунків пенсії позивача вбачається, що відповідачем повністю не виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 520/10222/21, яке набрало законної сили 24 січня 2022 року, яким, зокрема, зобов`язано відповідача здійснити з 07.09.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат.

Оскільки за наявних у матеріалах справи документів, зокрема протоколів перерахунку пенсії вбачається, що розмір пенсії позивача є більшим ніж десять прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, в той час як відповідач під час виплати пенсії позивачу обмежує її розмір десятьма прожитковими мінімумами, суд дійшов висновку про невиконання у повному обсязі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі 520/10222/21.

Враховуючи встановлені обставини виплати пенсії з обмеженням максимального розміру всупереч висновкам, що викладені в рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021, відповідно до яких відповідач з 07.09.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 повинен здійснювати без обмеження максимальним розміром з урахуванням раніше проведених виплат, за відсутності будь-яких аргументованих пояснень відповідача про причини такого обмеження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття звіту Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення суду.

Отже, виходячи з принципу верховенства права та беручи до уваги практику ЄСПЛ, суд вважає, що невиплата позивачу пенсії за відсутності передбачених законами підстав для цього, порушує його право на соціальний захист. Тому, у даному випадку, втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді нарахованої, але не виплаченої пенсії не може визнаватися таким, що ґрунтується на вимогах закону та є виправданим.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі №520/10222/21 залишається не виконаним Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області безпідставно.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне визнати вказаний звіт таким, що не підтверджує виконання рішення суду у повному обсязі та продовжити строк судового контролю на дев`яносто календарних днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Щодо клопотання позивача в частині накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_2 , відповідального за виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у адміністративній справі № 520/10222/21, яке набрало законної сили 24 січня 2022 року, штраф у сумі 87600 грн., з яких 43800 грн. стягнути на користь ОСОБА_1 та 43800 грн. стягнути до Державного бюджету України. Копію ухвали суду про накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_2 , відповідального за виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у адміністративній справі № 520/10222/21, яке набрало законної сили 24 січня 2022 року, після набрання законної сили, направити для виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: вул. Студентська, 5/4, 4 поверх, м. Харків, 61024), суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.

Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.

Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №704/1547/17 сформулював правову позицію, що за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту.

Тобто, суд вправі вжити заходів реагування судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту.

Для підтвердження мотивації такого підходу потрібно керуватися абзацом першим підпункту 3.2 пункту 3, абзацу другого пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009, де зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Аналогічних висновків Верховний Суду дійшов у справі №560/523/19, які в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України є обов`язкові для врахування судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З положень норм ч. 2 ст. 382 КАС України чітко та однозначно витікає, що суд має повноваження: 1) встановити новий строк подання звіту для виконання рішення суду, 2) накласти штраф на керівника владного суб`єкта, відповідального за виконання рішення суду.

Враховуючи те, що метою встановлення судового контролю за виконання судового рішення є кінцевий результат щодо факту його виконання, а не накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, суд зробив висновок, що відповідачу необхідно встановити новий строк для подання звіту про виконання даного рішення та зобов`язати подати новий звіт у встановлений судом строк.

Судом встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області здійснюються заходи, направлені на виконання судового рішення по справі, проте рішення суду виконано не у повному обсязі, при цьому, суд зазначає, що нарахування пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі.

Як зазначає відповідач, невиплата нарахованої різниці пенсії позивача зумовлена тим, що виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником у яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості їх надходження, що жодним чином не може свідчити про умисне невиконання чи про бездіяльність Головного управління при виконанні рішення суду.

Аналогічного висновку, а саме про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, дійшов Верховний Суд у постановах від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а, від 07.11.2019 у справі №420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19.

При цьому, як встановлено судом, Головним управлінням для повного виконання судових рішень, що набрали законної сили направлено звернення до Пенсійного фонду України про виділення додаткових коштів для погашення заборгованості за судовими рішеннями.

При цьому, в постанові від 31 жовтня 2018 року по справі №704/1547/17 Верховний Суд сформулював правову позицію, згідно з якою, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту можна, зокрема, встановити новий строк подання звіту.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що станом на теперішній час відсутні підстави для прийняття звіту про виконання рішення суду та накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області штрафу за не виконання рішення суду, а тому заява позивача підлягає частковому задоволенню, шляхом встановлення нового строку подання звіту про виконання рішення суду, в задоволенні решти вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6, 14, 241-243, 248, 256, 382 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у затвердженні звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання рішення суду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Клопотання ОСОБА_1 у порядку ст.382 КАС України задовольнити частково.

Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області новий строк подання звіту про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі №520/10222/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області протягом дев`яносто календарних днів з дня набрання законної сили цією ухвалою подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 по справі №520/10222/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, м. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 19.02.2024.

Суддя Владислав ЄГУПЕНКО