Справа № 560/20454/23
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

15 лютого 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненадання ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації на підставі аб. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як військовозобов`язаному, який виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років.

2. Зобов`язати Хмельницький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надати ОСОБА_1 відстрочку від призову під час мобілізації на підставі абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як військовозобов`язаному, виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач як військовозобов`язаний, який виховує дитину з інвалідністю віком до 18 років має право на відстрочку від призову під час мобілізації на підставі аб. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", однак відповідач на його звернення про надання відстрочки відповіді не надав.

Ухвалою від 28.11.2023 суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначив за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що заяву позивача про надання відстрочки від мобілізації розглянуто комісійно в Хмельницькому районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки 16.11.2023 року, за результатами розгляду позивачу відмовлено у наданні відстрочки у зв`язку із відсутністю копії військово - облікового документа та копії медичного висновку дитини з інвалідністю. Позивачу було надіслано витяг від 16.11.2023 року з протоколу засідання комісії Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації, згідно копії листа, надісланого Хмельницьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки 23.11.2023 року. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій з доводами відповідача не погоджується. Зазначає, що станом на дату направлення позову (24.11.2023 року), ані станом на дату складання відповіді на відзив - жодних письмових документів щодо результату розгляду заяв про надання відстрочки позивач не отримував. Вказує, що військовий квиток позивача вилучено представниками РТЦК та додано до папки з особовою справою без жодних пояснень. Зазначає, що документів, поданих позивачем відповідачу при зверненні із заявою про надання відстрочки, цілком достатньо для встановлення відповідачем обставин наявності у позивача дитини з інвалідністю, а відповідно і підстав для надання відстрочки. Просить задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

18.10.2023 року позивач звернувся з письмовою заявою до 4-го відділу Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації у зв`язку з наявністю в нього дитини з інвалідністю віком до 18 років.

В заяві повідомив, що його син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю.

До заяви позивач надав копію паспорту та ідентифікаційного коду, копію посвідчення про отримання державної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, висновок ЛКК, копію свідоцтва про шлюб, свідоцтво про народження сина.

16.11.2023 року, згідно витягу з протоколу засідання комісії Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки позивачу відмовлено у наданні відстрочки у зв`язку із відсутністю копії військово - облікового документа та копії медичного висновку дитини з інвалідністю.

Позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Так, статтею 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону № 3543-XII визначені категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно абзацу шостого частини першої статті 23 Закону № 3543-XII Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Згідно з п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема:

- ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;

- розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 затверджений Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487 ).

Відповідно до п. 20 Порядку №1487 військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Військово-обліковими документами є:

для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці;

для військовозобов`язаних - військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного;

для резервістів - військовий квиток.

Таким чином, з метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких військовими органами комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку приймається рішення про наявність або відсутність у особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Рішення (видача довідок, внесення відміток та записів у військово-облікові документи) органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, приймаються по відношенню до громадян України (призовників, військовозобов`язаних), які перебувають на військовому обліку у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та підпорядкованих відділах.

Оскільки позивач не надав відповідачу військово-обліковий документ, що посвідчує особу військовозобов`язаного і визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, відповідач не мав підстав для прийняття позитивного рішення з порушеного питання.

Доводи позивача про те, що його військовий квиток вилучено представниками РТЦК та додано до папки з особою справою без жодних пояснень, суд не бере до уваги, що оскільки вони не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Щодо ненадання позивачем відповідачу медичного висновку дитини з інвалідністю, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону дитинства" дитина з інвалідністю - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Інвалідність дітям встановлюється лікарсько-консультативною комісією (далі - ЛКК).

Відповідно до пункту 3 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917 (далі - Положення), такі комісії функціонують у закладах охорони здоров`я і мають розгалужену систему, до якої входять:

Центральна комісія Міністерства охорони здоров`я України (утворюється та функціонує за рішенням Міністерства охорони здоров`я України);

центральна комісія Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим;

центральні обласні комісії (утворюються за рішенням структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних держадміністрацій);

центральні міські у мм. Києві та Севастополі комісії (утворюються за рішенням Київської та Севастопольської міських держадміністрацій);

міські, районні, міжрайонні, районні в містах комісії (утворюються за рішенням керівника відповідного закладу охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурного підрозділу з питань охорони здоров`я місцевих держадміністрацій).

До складу комісії входять голова, лікарі за спеціальностями, спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або практичний психолог. У засіданнях комісії можуть брати участь представники органів соціального захисту населення, психолого-медико-педагогічних консультацій, а також у разі потреби - представники державної служби зайнятості, інших підприємств, установ та організацій (за згодою).

Організаційною формою роботи комісій є засідання. Періодичність проведення засідань комісії визначається її головою, але не рідше одного разу на місяць.

Лікарсько-консультативні комісії встановлюють:

категорію "дитина з інвалідністю" особам віком до 18 років. Підставою для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю є помірна та середня міра втрати здоров`я, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування;

категорію "дитина з інвалідністю підгрупи А" особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування (пункт 21 Порядку).

Згідно пункту 12 Положення комісія в день проведення медико-соціальної експертизи готує за формою, затвердженою МОЗ, медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А (щодо відмови в установленні категорії дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А з відповідним обґрунтуванням) та складає індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи, їх обсяги, строки проведення та виконавці.

Медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років у триденний строк надсилається органові, в якому дитина з інвалідністю перебуває на обліку як особа, що отримує державну соціальну допомогу або пенсію, а у разі первинного встановлення категорії дитина з інвалідністю - до органу соціального захисту населення за місцем проживання дитини з інвалідністю.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що належним підтвердженням встановлення дитині до 18 років інвалідності, є саме медичний висновок.

З копії висновку ЛКК, наданої позивачем при зверненні до відповідача, не вбачається встановлення ОСОБА_2 інвалідності. Такий висновок лише підтверджує поставлений діагноз "Псоріаз артропатичний" та надає право на одержання соціальної допомоги на дітей-інвалідів.

З вищевказаних підстав посвідчення про отримання державної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років також не є беззаперечним доказом встановлення дитині інвалідності.

Враховуючи викладене, надані позивачем документи не були достатніми для прийняття рішення щодо надання відстрочки від призову на військову службу, що, своєю чергою, не дає суду підстав дійти висновку щодо протиправної бездіяльності відповідача.

Зазначене також свідчить про відсутність підстав для задоволення похідної вимоги про зобов`язання надати відстрочку від призову на військову службу.

Водночас суд зауважує, що позивач не позбавлений права повторно звернутись до Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу, із наданням необхідних для вирішення цього питання документів.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, внаслідок чого у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмельницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Хмельницький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Юхима Сіцінського, 16,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29009 , код ЄДРПОУ - 26629451)

Головуючий суддя В.К. Блонський