Справа № 463/5771/23
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

463/5771/23
2-а/465/20/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2024 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Мартинишин М.О.

з участю секретаря Кондрашин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання неправомірними дії та відшкодування матеріальної та моральної шкоди

встановив:

у провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання неправомірними дії та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

06.11.2023 року від представника Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача у справі №463/5771/23, з Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської радина належного відповідача Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради.

11.12.2023 року від позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача у справі №463/5771/23, з Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської радина належного відповідача Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради.

Позивач та відповідачіу судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши клопотання позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Статтею 46 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Питання заміни належної сторони врегульоване статтею 48 КАС України.

Відповідно до ч.ч.3-7 цієї статті, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради не є юридичною особою, а лише структурним підрозділом Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, що підтверджується положенням №855 від 01.10.2021 року.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного в рамках справи № 826/1460/16, адміністративне провадження № К/9901/1815/17 (ЄДРСРУ № 72289138) вказує, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним на підставі ч.3 ст.48 КАС України замінити неналежного відповідача Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на належного відповідача Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради.

Відтак, суд дійшов висновку, що клопотання позивач та представника відповідача обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Частиною 1 ст. 20 КАС України визначений перелік справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.20 КАС України частини першої даної статті визначає, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Тобто, це: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Згідно з ч.2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності, однак він не оскаржує дії Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради(не ставить під сумнів дії даного суб`єкта владних повноважень щодо винесення постанови).

Предметом спору у даній справі є саме неправомірні дії начальника Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, в особі ОСОБА_2 щодо ненадання відповіді позивачу на його заяву від 17.05.2023 року, яка зареєстрована №3-Р-27443-3701 та неправомірні дії приватного виконавця з приводу виконання постанови №РАП979476843, винесеної 11.01.2023 Управлінням безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, тобто рішення виконавця щодо виконання рішення інших органів (посадових осіб).

Разом з тим, позивач заявив вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відноси, зокрема до позовної заяви просив стягнути з відповідача 1 матеріальне відшкодування в розмірі 600 грн., а з відповідача 2 60 грн. +394,74 грн. = 454,74 грн.; стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 моральну шкоду в розмір 10 000 грн. солідарно.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено у розділі X Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).

Частинами 1, 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ, визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Так, суд дійшов висновку, що рішення приватного виконавця щодо виконання судового рішення оскаржується сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Натомість неправомірні дії приватного виконавця стосуються не щодо виконання рішення цивільного чи місцевого суду як адміністративного суду, то підсудність даної справи, має визначатися за ч. 2 ст. 20 КАС України, а не за ч.1 цієї статті.

Крім цього, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що спір з приводу оскарження постанови приватного виконавця про стягнення винагороди, прийнятої під час дії Закону № 1404-VІІІ, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця.

Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

Згідно з ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Аналіз наведених правових положень у сукупності з обставинами цієї справи дають підстави для висновку, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства Львівським окружним адміністративним судом.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 318 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Відповідно до частин 6 та 8 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України питання про передачу адміністративної справи, крім випадку, визначеного пунктами 4-6 частини першої цієї статті, суд вирішує ухвалою. Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Суд акцентує увагу на тому, що дана ухвала не є відступом від дотримання принципу недопустимості спорів про підсудність, а є ухвалою, яка визначає встановлений законом суд, гарантування розгляду справи яким, є основою практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») щодо належної юрисдикції судових органів.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що оскільки справу передано до Франківського районного суду м. Львова за правилами КАС України як адміністративному суду, відповідно за цими ж правилами слід передати справу до належного адміністративного суду - Львівського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 20, 25, 29, 30, 48, 229, 243,248,250,256,293-295, 318 КАС України

постановив:

Клопотання позивача та представника відповідача про зміну неналежного відповідача задоволити.

Замінити неналежного відповідача по даній справі Управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на належного відповідача Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради(, місцезнаходження: 79008, м. Львів пл. Ринок, 1).

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича про визнання неправомірними дії та відшкодування матеріальної та моральної шкоди передати на розгляд Львівського окружного адміністративного суду.

Спір про підсудність справи між судами не допускається.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційнеоскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 16.02.2024 року.

Суддя М. О. Мартинишин