Справа № 240/25842/23
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/25842/23

категорія 111031101

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу Державної податкової служби України Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.06.2023 № 0-0625-UА0089649 Головного управління ДПС у Житомирській області форми "Ф", складеного на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого визначено податок на нерухоме майно, відмінний від земельної ділянки в сумі - 70590,00 грн., за податковий період - з 01.01.2022 по 31.12.2022.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.06.2023 № 0-0625-UА0089649 Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7) форми "Ф", складеного на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого визначено податок на нерухоме майно, відмінний від земельної ділянки в сумі - 3 581 грн. 50 коп. (адреса: АДРЕСА_1 тип об`єкта - будівлі промисловості та склади), за податковий період - з 01.01.2022 по 31.12.2022.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.06.2023 № 025 8850-2410-0625-UA0089649 Головного управління ДПС у Житомирській області форми "Ф", складеного на ім`я ОСОБА_1 , відповідно до якого визначено податок на нерухоме майно, відмінний від земельної ділянки в сумі - 44 447 грн. 00 коп. (адреса: АДРЕСА_1 , тип об`єкта - будівлі промисловості та склади), за податковий період - з 01.01.2022 по 31.12.2022.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що нежитлові будівлі, а саме: гноєсховище, пункт штучного осіменіння, корівник є будівлями - спорудами сільськогосподарського призначення, які використовуються для особистого користування для сільськогосподарських потреб та не здані в оренду, лізинг, позичку. Отже, відповідно до вимог чинного податкового законодавства України, є такими що не оподатковуються згідно до абз. ж пп. 266.7.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Крім того, вказує, що відповідачем протиправно віднесено вказані будівлі до будівель промисловості.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію виклав у відзиві, в якому зазначив, що позивач не зареєстрований як фізична особа-підприємець, що здійснює господарську діяльність, а тому відсутнє підтвердження, що він є сільськогосподарським виробником. Таким чином, контролюючим органом проведено обчислення податку виходячи із загальної площі об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку, яка затверджена рішенням 10 сесії 8 скликання від 14.07.2021 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області" у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування за категорією "Будівлі промисловості та склади".

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Встановлено, що ОСОБА_1 була в період з 01.01.2022 по 31.12.2022 була власником нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки в селі Садки Житомирського району Житомирської області, а саме :

1) гноєсховища, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інвентаризаційної справи додаються;

2)будівлі пункту штучного осіменіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, витягу про державну реєстрацію прав, технічного паспорту додаються);

3)будівлі корівника, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, витягу про державну реєстрацію прав та інвентаризаційної справи .

14.07.2021 Березівська сільська рада Житомирського району Житомирської області прийняла рішення "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області".

14.06.2023 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

№0-0625-UА0089649, відповідно до якого визначено податок на нерухоме майно, відмінний від земельної ділянки в сумі - 70590,00 грн. (адреса: Україна, Житомирська область, Житомирський район, село Садки, вулиця Цвітна, будинок 19А, тип об`єкта - будівлі промисловості та склади), за податковий період - з 01.01.2022 по 31.12.2022 .

№0-0625-UА0089649, відповідно до якого визначено податок на нерухоме майно, відмінний від земельної ділянки в сумі - 3 581,50 грн. (адреса: Україна, Житомирська область, Житомирський район, село Садки, вулиця Цвітна, будинок 20 тип об`єкта - будівлі промисловості та склади), за податковий період - з 01.01.2022 по 31.12.2022.

№0-0625-UA0089649, відповідно до якого визначено податок на нерухоме майно, відмінний від земельної ділянки в сумі - 44 447,00 грн. (адреса: АДРЕСА_1 тип об`єкта - будівлі промисловості та склади), за податковий період - з 01.01.2022 по 31.12.2022.

13.07.2023 позивач через свого представника звернулася до Відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ГУ ДПС у Житомирській області із заявою щодо звіряння даних та перегляду ППР .

За результатами розгляду заяви, відповідача надіслав позивачу надійшов лист "Про надання інформації", в якому зазначено, що податкові повідомлення-рішення залишаються без змін, в зв`язку з відсутністю підстав щодо застосування до таких об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності ОСОБА_1 норм пп. "ж" пп.266.2.2. п. 266.2 ст. 266 Кодексу.

Позивач вважає протиправними спірні рішення, тому звернувся до суду.

Згідно зі статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Відповідно до п.8.1 ст.8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно з підп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.38.1 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (підпункт 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України).

Правове регулювання порядку обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, строк сплати та порядок зарахування до бюджетів передбачений ст.266 Податкового кодексу України.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом пп.266.4.2 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

14.07.2021 Березівська сільська рада Житомирського району Житомирської області прийняла рішення "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області".

Спірними рішеннями позивачу нарахований податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. При цьому, тип об"єкта вказано - будівлі промисловості та склади.

Внаслідок цього, при нарахуванні такого податку відповідачем застосовано ставку податку у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати, як визначено у рішенні Березівської сільської ради від 14.07.2021 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області".

Суд не погоджується з такими діями, з огляду на таке.

Згідно з п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку.

Враховуючи вищенаведені законодавчі норми, для розрахунку суми податку з об`єкта нежитлової нерухомості необхідно:

1) відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановити належність об`єкту нерухомості на праві власності фізичній особі та його площу;

2) визначити функціональне (цільове) призначення такого об`єкту нерухомості для застосування відповідного розміру ставки податку.

Суд зазначає, що оскільки відомості щодо цільового призначення об`єктів нерухомості відсутні в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та враховуючи, що Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 є частиною чинного законодавства України та призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, то останній може застосовуватися для визначення статусу нежитлового приміщення, будівлі або споруди.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості", 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Разом з тим, відповідно до "Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000", затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000р. №507, клас " 1271. Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" включає, зокрема: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси. Цей клас не включає споруди зоологічних та ботанічних садів.

До будівель з кодом 1271 також відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).

Як встановлено судом, позивач у період з 01.01.2022 по 31.12.2022 була власником нежитлових приміщень: гноєсховища, будівлі пункту штучного осіменіння, будівлі корівника.

Отже, вказані будівлі належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства".

14.07.2021 Березівська сільська рада Житомирського району Житомирської області прийняла рішення "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області".

Вказаним рішенням встановлені ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у таких розмірах : клас 1251 "Будівлі промислові" - 1,0% ставки податку суми мінімальної заробітної плати ; клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" ( Будівлі для тваринництва, Будівлі сільськогосподарського призначення інші) - 1,5% ставки податку.

Таким чином, у даному випадку відповідач протиправно відніс належні позивачу нежитлові будівлі до Будівель промисловості та складів, що призвело до неправильного розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірні рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд не надає оцінку доводам позивача про те, що він на підставі п."ж" пп. 266.7.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України звільнений від оподаткування за будівлі сільськогосподарського призначення, оскільки спірними рішеннями належні позивачу нежитлові будівлі віднесено до Будівель промисловості та складів.

Що стосується посилання позивача на те , що станом на момент подання позову право власності на гноєсховище належить іншій фізичні особі на підставі договору купівлі-продажу, суд зазначає, що відповідно до наданих копій документів та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на гноєсховище, загальною площею 1086 кв.м., за адресою Житомирська область, Житомирський район, с.Садки, вул .Цвітна, будинок 19А - припинено 18.05.2023.

Відтак, у податковому періоді - 2022 року, право власності на вказану будівлю належало позивачу.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів сторін не спростовують висновків суду у даній справі.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб"єктом владних повноважень не доведено суду правомірність спірних рішень, з огляду на що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.134 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частині 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, відповідно до якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом відповідно до платіжної інструкції № 66911289 від 04.09.2023 сплачений судовий збір в розмірі 32220,80 грн.

Однак, при зверненні до суду з вказаним позовом, сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1073, 60 грн., як за вимогу майнового характеру.

Відтак, на користь позивача з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Решта суми судового збору є помилково сплаченою, яка може бути повернута позивачу за поданням суду на підставі відповідної заяви.

В той же час, щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то всупереч вимогам ч.1 ст.77 КАС України такі витрати не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частинами третьою-п`ятою статті 143 КАС України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 07 липня 2023 року у справі № 340/2823/21 зробив такі правові висновки. Частина сьома статті 139, частини третя, четверта статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів. Вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останнім етапом - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу. Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду касаційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні).

Системний аналіз вищенаведених норм права, з врахуванням правових висновків Верховного Суду, дає підстави для висновку, що під час розгляду справи судом, останній зобов`язаний у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, вирішити питання розподілу усіх судових витрат, про які заявила сторона, з урахуванням результату розгляду справи. За загальним правилом, усі докази понесених судових витрат мають бути надані сторонами до закінчення розгляду справи. Однак, у випадку, якщо сторона з певних причин не може надати такі документи, ця сторона повинна зробити відповідну заяву до закінчення розгляду справи і надати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У такому випадку суд першої інстанції не має правових підстав для розгляду питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, а його вирішення відкладається не більше ніж як на п`ятнадцять днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно, перевірці і оцінці підлягають такі обставини (у сукупності): (1) наявність безпосередньої правової вимоги про здійснення розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи; (2) наявність відповідної заяви про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Відсутність першої з цих обставин унеможливлює взагалі вирішення судом питання про розподіл судових витрат як у судовому рішенні за результатом розгляду справи, так і в порядку, визначеному статтею 252 КАС України. Відсутність же другої обставини (за наявності першої) унеможливлює відкладення відповідно до вимог частин третьої-п`ятої статті 143 КАС України вирішення питання про судові витрати, пов`язані із розглядом справи, у зв`язку з чим є підставою для вирішення судом цього питання саме у судовому рішенні, яким закінчується розгляд справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Прийняття судового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу після розгляду справи (апеляційного або касаційного перегляду) може мати місце лише за умови, що сторона до закінчення судових дебатів у справі (якщо справа розглядається у загальному позовному провадженні) або (як висловлено Верховним Судом) не пізніше закінчення розгляду справи, якщо справа розглядалась у спрощеному позовному провадженні, звернеться до суду із заявою про те, що вона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі (до закінчення розгляду справи спрощеному позовному провадженні) надати суду докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат.

Таким чином, рішення про розподіл судових витрат приймається судом один раз: або при вирішенні спору по суті, або шляхом прийняття додаткового рішення. Повторна оцінка доказів або їх частини шляхом прийняття додаткового рішення після ухвалення основного рішення про розподіл судових витрат означатиме можливість фактичної зміни останнього, що не передбачене положеннями КАС України.

Суд звертає увагу, що розгляд даної справи відбувався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, що не передбачає проведення судових дебатів.

До матеріалів справи наданий ордер Серія АМ №1060727 від 04.09.2023 на представництво інтересів позивача адвокатом Бугайчуком Максимом Володимировичем.

В орієнтованому розрахунку судових витрат, який зазначений позовній заяві, витрати на правничу допомогу визначені в сумі 15000 грн..

Однак, до матеріалів справи будь-якого договору про надання професійної правничої допомоги, що укладений між позивачем та адвокатом, акту виконаних робіт, платіжних документів про оплату наданих послуг чи інших доказів, які б надавали можливість суду встановити понесені судові витрати в цій частині, не надано.

Крім того, не надано заяви про те, що позивач з поважних причин не може до закінчення розгляду справи по суті в спрощеному позовному провадженні надати суду докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7,Житомир,10003. ), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області від 14.06.2023 № 0-0625-UА0089649, № 0-0625-UА0089649, № 0-0625-UA0089649.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос