Справа № 203/4921/22
Суддя: Ханієва Ф. М.
Дата ухвалення: 2023-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/4921/22
Провадження № 2-а/0203/12/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Пльохіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора капітана поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції України Студьонова Павла Вікторовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови,

встановив:

14.12.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом, з урахуванням уточненої адміністративної позовної заяви, поданої в порядку усунення недоліків, від 16.01.2023 року, ухвали суду від 02.03.2023 року, до Інспектора капітана поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції України Студьонова Павла Вікторовича (далі відповідач-1), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі Департаменту патрульної поліції, ДПП, відповідач-2), про скасування постанови, в якій позивач просить суд:

- скасувати постанову відповідача від 03.12.2022 року у справі про адміністративне правопорушення, серії ЕАР №6242553, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточненої адміністративної позовної заяви, поданої в порядку усунення недоліків, від 16.01.2023 року, позивач зазначив, що оскаржувана постанова була винесена відповідачем-1 безпідставно з істотним порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню. Також позивач пояснив, що відповідачем-1 не було дотримано процедуру розгляду адміністративної справи, не роз`яснені права, строки та порядок оскарження рішення. Це є підставою для скасування адміністративної постанови. Більш того, за твердженнями позивача, відповідачем-1 не було доведено до кінця розгляд справи, бо підійшла невідома особа в балаклаві із зброєю та втрутилася у розгляд справи. Співробітники поліції знайшли інформацію про те, що позивач начебто знаходиться у розшуку, вирішили разом з невідомою особою доставити його до військомату АНД ТЦК та СП, проте не оформили протокол затримання. Так, позивач посилається на порушення порядку розгляду адміністративної справи, визначеного ст. 268 КУпАП, без складання протоколу про адміністративне правопорушення та позивач не міг подати клопотання, скористатися правовою допомогою.

З-поміж іншого позивач вказав, що введення військового стані та загальної мобілізації Президентом України В. Зеленським є юридичною фікцією, бо Укази Президента не підписано та на них відсутня велика державна печатка символ суверенітету України. Більш того, за твердженнями позивача, його не мали права зупиняти, бо поряд був відсутній встановлений блок-пост та у працівників поліції були відсутні повноваження. Водночас позивач надав на вимогу працівника поліції посвідчення водія з метою встановлення його особи, а всі інші документи: страховий поліс та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу він готовий був надати лише на законну вимогу співробітника поліції у разі, якщо йому підтвердять законність його зупинки. Крім того, у позивача виник сумнів, що особа є поліцейським, бо останній не пред`явив йому службове посвідчення поліцейського, а пред`явив вкладиш до жетону на ім`я інспектора УПП в Дніпропетровській області капітана поліції Студьонова П.В.

Тому позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

01.02.2023 року засобами електронного зв`язку та 07.02.2023 року засобами поштового зв`язку від Департаменту патрульної поліції як третьої особи, до постановлення ухвали суду від 02.03.2023 року, до суду надійшли пояснення по суті спору, в яких представник ДПП зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Як зазначив представник Департаменту патрульної поліції, позивач не пред`явив на вимогу поліцейського для перевірки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.1 «б» Правил дорожнього руху України. При цьому, за твердженнями Департаменту патрульної поліції, оскаржувана постанова відповідає вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Також працівники поліції наділені законом правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення, у тому числі на місці вчинення правопорушення.

При цьому представник Департаменту патрульної поліції пояснив, що працівники поліції виявили транспортний засіб, в діях водія якого містяться ознаки порушення вимог чинного законодавства у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме порушення Правил дорожнього руху, за вчинення якого ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у вигляду штрафу, та така дія була скоєна водієм у присутності поліцейського і останній бачив її вчинення на власні очі. Тому працівник поліції прийняв рішення про зупинку такого транспортного засобу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та в подальшому розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, відносно позивача.

Також представник ДПП вказав, що оскаржувана постанова є правомірною та не може бути скасована. Твердження позивача про те, що службове посвідчення відповідача-1 не відповідає чинному законодавству, відповідач-2 вважає хибними. Крім того, відповідач-2 звернув увагу суду на те, що поведінка позивача, що зафіксовано на відеозаписі, обумовлена тим, що останній не прийшов по повістці до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. У зв`язку з цим, його розшукували співробітники територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Обставини, викладені позивачем у позовній заяві, мають суто гіпотетичний характер і не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Отже, на думку представника ДПП, за вказаних обставин не має жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Відповідач-1 подав до суду відзив на позовну заяву від 14.03.2023 року, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. При цьому за твердженнями відповідача-1, оскаржувана постанова відповідає вимогам, встановленим Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року.

Так, як зазначив відповідач-1, позивач не пред`явив на вимогу працівника поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.1 «б» Правил дорожнього руху. Для виконання поліцейськими покладених на них обов`язків їм надається право відповідно до законодавства зупиняти і перевіряти у водіїв транспортних засобів документи, перелік яких наведений у п. 2.1 Правил дорожнього руху (ПДР). Водій не зобов`язаний передавати свої документи поліцейським, достатньо їх пред`явити для ознайомлення. Тобто співробітник повинен мати змогу роздивитися особисті дані водія, технічні дані транспортного засобу. При цьому працівники поліції наділені законом правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, накладати стягнення, в тому числі на місці вчинення правопорушення, а дія щодо порушення водієм ПДР, скоєна ним в присутності поліцейського і останній бачив її вчинення на власні очі. Тому працівником поліції було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

З урахуванням викладеного, на думку відповідача-1, оскаржувана постанова не може бути визнана протиправною, бо прийнята відповідно до норм чинного законодавства.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 20.12.2022 року було залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

16.01.2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі та належним чином.

Ухвалою суду від 20.01.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів було відмовлено.

Ухвалою суду від 02.03.2023 року було залучено до участі в адміністративній справі в якості другого відповідача (відповідач-2) та виключено зі складу третіх осіб Департамент патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048; електронна пошта: ; ).

У судове засідання 05.06.2023 року учасники справи не з`явились, належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач зазначив, що він підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити, а відповідачі просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, з урахуванням положень ч. 3 ст. 194, ч. 1, ч. 3 ст. 205, ч. 4 ст. 229 КАС України, розглянув справу за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Під час судового розгляду справи суд дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що постановою відповідача-1 від 03.12.2022 року, серії ЕАР №6242553 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, зафіксовано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_1 від 25.09.2012 року, керуючи транспортним засобом Mitsubishi Lancer, 1.6, д.н.з. НОМЕР_2 , 03.12.2022 року о 13:01:15 годині в м. Дніпрі, вул. Метробудівська, 2Б, не пред`явив на вимогу поліцейського свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що зафіксовано 474373, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Тому відповідач-1 постановив застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Відповідно до висновку службового розслідування від 25.01.2023 року, призначеного з метою перевірки відомостей, викладених у зверненнях ОСОБА_1 за фактом можливого порушення службової дисципліни заступником командира роти №4 батальйону №3 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, та про що стало відомо з листів, які надійшли на адресу УПП в Дніпропетровській області ДПП з третьою слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, 21.12.2022 року за №Х-1809, з відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровський області 26.12.2022 року №8263, №8264, з Дніпропетровського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України 26.12.2022 року за №Х-1865, затвердженого начальником УПП в Дніпропетровській області ДПП Калюжним А. 25.01.2023 року, визнано такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження, відомості щодо порушень норм чинного законодавства заступником командира роти №4 батальйону №3 УПП в Дніпропетровській області ДПП капітана поліції ОСОБА_2 .

Оглянутим у ході судового розгляду справи відеозаписом, наданим стороною відповідача, на 1 DVD-R-диску судом встановлено, що 03.12.2022 року працівники поліції зупинили транспортний засіб Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебував позивач ОСОБА_1 , з метою перевірки особи водія. На вимогу поліцейського водій о 12:43 годині 03.12.2022 року пред`явив посвідчення водія. Згодом працівник поліції вимагав у позивача пред`явити йому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та поліс страхування, а також запропонував пройти огляд на стан сп`яніння. Одночасно працівники поліції з`ясували, що водій «уклоніст» та повезли його до військомату. При цьому на відеозаписі зафіксовано, що працівник поліції як підставу зупинки позивача назвав п. 11 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року №3353-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), поліція відповідно до покладених на неї завдань зокрема регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підпунктом «б» пункту 2.1 ПДР (в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення) передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).

Відповідно до положень статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтями 8, 18, 23 Закону України Про «Національну поліцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що на поліцію покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху України та його учасниками, при цьому поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №64/2022» від 24.02.2022 року №2102-ІХ, з 05:30 години 24.02.2022 року на території України було введено воєнний стан, який згодом було продовжено.

Частиною 1 статті 35 Закону України Про «Національну поліцію» встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Відповідно до частини 3 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, відповідно до яких водій, зокрема, має право знати причину зупинки транспортного засобу посадовою особою державного органу, яка здійснює нагляд за дорожнім рухом, а також прізвище і посаду цієї особи; водій зобов`язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналіз вищенаведених норм законодавства України вказує, що поліцейський наділений законом повноваженнями, зокрема, зупиняти транспортні засоби, серед іншого, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. При цьому поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, а водій, що на вимогу працівника поліції повинен зупинитися з дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1. ПДР.

Водночас у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що в діях водія відсутній склад адміністративного правопорушення. Так, суд бере до уваги те, що відповідачем-1 не було зафіксовано належним чином порушення позивачем ПДР, що стало підставою для зупинки транспортного засобу. Оскільки у своєму відзиві на позов він посилається як на підставу зупинку на п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України Про «Національну поліцію». Хоча оглядом відеозапису встановлено, що підставою зупинки транспортного засобу працівник поліції вказав п. 11 ч. 1 ст. 35 Закону України Про «Національну поліцію», що передбачає причину зупинки транспортного засобу за обставини, якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених. Цього факту сторона відповідача жодним чином не обґрунтовує. Тим більше, що підставою для зупинки транспортного засобу була необхідність перевірки особи водія під час воєнного стану, на що позивач пред`явив посвідчення водія, НОМЕР_1 від 25.09.2012 року.

Також суд зазначає, що відповідачем-1 в оскаржуваній постанові не зазначено про ведення фіксування події правопорушення за допомогою технічних засобів фото- або відеозапису, хоча вказано, що зафіксовано 474373. Пояснення поліцейського не можуть бути основним та єдиним доказом вчинення правопорушення, бо він є зацікавленою особою працівником поліції, а тому останні не можуть бути допустимим доказом.

Так, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній зокрема необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Верховний Суд роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку, та пояснення зацікавленої особи відповідача, який є працівником поліції не можуть бути допустимим доказом (постанови від 26.04.2018 року, справа № 338/855/17, від 29.04.2020 року, справа № 161/5372/17).

У постанові від 15.11.2018 року Верховний Суд в рамках справи № 524/5536/17 Суд сформулював правовий висновок про те, що в постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в обов`язковому порядку повинно бути зазначено технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис (постанови від 15.11.2018 року, справа № 524/5536/17 та від 13.02.2020 року № 524/9716/16-а).

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень.

З огляду на положення статті 9 Конституції України, ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд) від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України», Суд вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого також сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

З огляду на обставини справи суд дійшов висновку, що відповідачами не було доведено належними та допустимими доказами наявності події та складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП в діях позивача. Тим більше, що відповідач-1 вимагав у позивача не тільки пред`явити документи, визначені п. 2.1 «б» ПДР, а й пройти огляд на стан сп`яніння, а згодом і поїхати до військомату з метою з`ясування обставин щодо виконання ним обов`язків військової служби під час воєнного стану. Хоча це не становить складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, суд зазначає, що у примірнику оскаржуваної постанови, наданому позивачем разом з клопотанням про долучення доказів від 20.01.2023 року, міститься посилання на ч. 1 ст. 126 прим. КУпАП (ст. 126-1 КУпАП), хоча станом на час вчинення адміністративного правопорушення 03.12.2022 року КУпАП не містить такої норми, окрім як ст. 126 КУпАП. Водночас склад адміністративного правопорушення щодо непред`явлення на вимогу поліцейського документів, визначених п. 2.1 «б» ПДР, визначений саме в ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Тому суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

З приводу посилань позивача на те, що йому не було забезпечене право на захист суд зазначає, що такі посилання не беруться судом до уваги, з огляду на їх недоведеність. Оскільки позивач не обмежений у праві звернутися до захисника за правовою допомогою на місці події.

З приводу порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки не в автоматичному режимі, суд зазначає наступне.

За змістом положень статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частинами першою-третьою, п`ятою-шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою-третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1-126, частинами першою, другою, четвертою статті 126) тощо.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до вимог частини 3 статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Аналіз положень частин 1 - 3 статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється:

1) на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;

2) у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

3) на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина 2 статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на спірні правовідносини поширюється дія положення частини 4 статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121,статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи відповідачів щодо дотримання стороною відповідача під час винесення оскаржуваної постанови скороченого порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Аналізуючи вищенаведені норми та фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм діючого законодавства, відповідачі не довели правомірності прийнятої постанови у справі про адміністративне правопорушення, а відсутність доказів вини позивача свідчить про протиправність постанови суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України, ри задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про судові витрати.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, та оскаржувану постанову слід скасувати, а провадження у справі закрити.

З приводу розподілу судових витрат зі сплати судового збору суд зазначає, що з урахуванням вимог статті 139 КАС України, рішення суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача-2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 257, 262, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора капітана поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції України Студьонова Павла Вікторовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови задовольнити повністю.

Скасувати постанову від 03.12.2022 року серії ЕАР №6242553 по справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором капітаном поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції України Студьоновим П.В., якою на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ф.М. Ханієва