Справа № 320/4495/22
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4495/22 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Чорної К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представнику ОСОБА_1 - Зінькова Олексія Юрійовича на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року (розглянута у відкритому судовому засіданні у місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 10 квітня 2023 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області про скасування наказів та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - відповідач, ГУ НП в Київській області), в якому просить суд скасувати накази ГУ НП в Київській області від 08 квітня 2022 року №67 та від 15 квітня 2022 року №68 о/с та поновити позивача на роботі; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність оскаржуваних наказів, оскільки позивача не було ознайомлено з матеріалами службового розслідування, а тому він достеменно не знає, що саме слугувало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення; зазначив, що під час перевірки його стану в лікарні копію висновку позивачу не видавали, а тому йому не відомо, яким саме методом відбувалася перевірка, на підставі якого нормативного акту та чи допускає такий метод помилки.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 проходив службу в ГУ НП в Київській області з 25 січня 2018 року; на посаді дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бориспільського районного управління поліції перебував з 01 лютого 2021 року.

Наказом ГУ НП в Київській області від 08 квітня 2022 року №67 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області за порушення службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 розділу І, пунктів 1, 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, що виразилося у низькому рівні правосвідомості, низьких морально-ділових якостях, у недотриманні положень Конституції та законів України, Присяги працівника поліції, грубому ігноруванні наказів і доручень МВС України, Національної поліції України щодо запобігання та недопущення порушень службової дисципліни, перебуванні на службі у стані наркотичного сп`яніння, невиході на робоче місце у період часу з 07 по 08 квітня 2022 року без поважних причин та вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції України, перешкоджанні у проведенні службового розслідування, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Наказом ГУ НП в Київській області від 15 квітня 2022 року №68 о/с по особовому складу відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» 18 квітня 2022 року.

Зазначені накази винесені на підставі висновку службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками Бориспільського районного управління поліції ГУ НП в Київській області, затвердженого 08 квітня 2022 року начальником ГУ НП в Київській області А. Нєбитовим.

Підставою проведення службового розслідування є наказ ГУ НП в Київській області від 04 квітня 2022 року №323 про призначення службового розслідування у зв`язку з надходженням до керівництва Головного управління 03 квітня 2022 року інформації за фактом виявлення на службі у стані наркотичного сп`яніння, зокрема і позивача, призначено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками Бориспільського РУП ГУНП в Київській області; для проведення службового розслідування створено дисциплінарну комісію; на підставі статті 70 Закону України «Про Національну поліцію» позивача відсторонено від виконання службових обов`язків.

В ході службового розслідування комісією встановлено, що 03 квітня 2022 року о 05:30 год ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заступили на добове чергування на пост №2 Бориспільського РУП ГУ, який розташований у внутрішньому дворі прилеглої території до ГУНП в Київській області, де виконували покладені на них функціональні обов`язки; того ж дня близько 13:00 до заступника начальника Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Гребенка О.О. надійшла інформація від заступника начальника відділу превенції Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області Григоренка С.О. про те, що ним близько 10:00 було виявлено, що ОСОБА_3 самовільно залишивши місце несення служби, відправився до свого місця проживання, нібито для того, щоб переодягнутися та прийняти душ. Після того як позивач повернувся та приступив до несення служби, ОСОБА_4 виявив неадекватну поведінку, зокрема і у ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ОСОБА_5 було прийнято рішення здійснити перевірку позивача у службовому кабінеті №106 за участі начальника сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , під час якої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 можливо перебувають у стані наркотичного сп`яніння, оскільки мали такі ознаки, що виражались у звужених зіницях, які не реагували на світло, неприродна блідість обличчя, сповільненість ходи та мови у ОСОБА_1 . Враховуючи викладене, ОСОБА_5 про вказану подію повідомив ОСОБА_7 , після чого разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було доставлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Бориспільської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування», де у встановленому законом порядку було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що останні погодилися. Того ж дня близько 14:00 позивачем надано лікарю ОСОБА_8 свою біологічну речовину - сечу, для проведення огляду за допомогою експрес-тесту «SNIPRT 5» (тест багатопрофільний для виявлення наркотичних засобів у сечі), за результатами яких встановлено, що позивач перебуває у стані наркотичного сп`яніння, оскільки у його сечі було виявлено наркотичний засіб - амфетамін, що підтверджено протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психотропної речовини та стану сп`яніння КНП «ББЛІЛ» від 03 квітня 2022 року №46. Враховуючи викладене відповідач дійшов висновку, що у діях позивача вбачаються порушення вимог Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, що виразилось у перебуванні на службі у стані наркотичного сп`яніння. Разом з тим встановлено, що позивач відсторонений від виконання службових обов`язків за посадою відповідно до статті 70 Закону України «Про Національну поліцію». У ході проведення службового розслідування також встановлено, що ОСОБА_1 у період часу з 07 по 08 квітня 2022 року не прибув на своє робоче місце до місця дислокації підрозділу поліції, де останній проходить службу, без поважних причин. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були здійснені телефонні дзвінки ОСОБА_1 з метою отримання пояснень з даного приводу, однак останній на них не відповідав. Враховуючи викладене, працівниками УГІ спільно з працівниками Бориспільського РУП ГУ було складено акти про відсутність позивача на робочому місці, який зареєстрований в канцелярії зазначеного підрозділу за №2954 від 07 квітня 2022 року. Крім цього, 08 квітня 2022 року працівниками УГІ ГУ спільно з ОСОБА_6 було здійснено виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого встановлено, що він перебував за місцем проживання, про що було складено відповідний акт. Разом з тим, позивач повідомив, що він перебуває за місцем проживання, оскільки йому дозволив ОСОБА_4 , який в свою чергу в телефонному режимі повідомив, що перебувати за місцем проживання ОСОБА_1 не дозволяв та з моменту проведення службового розслідування ОСОБА_1 було наголошено про те, що він з 09:00 по 20:00 має перебувати у своєму службовому кабінеті за місцем дислокації підрозділу. Таким чином зроблено висновок, що ОСОБА_1 перешкоджав проведенню службового розслідування, оскільки надавав неправдиві пояснення стосовно факту перебування його за місцем проживання та був відсутній на робочому місці без поважних причин.

За наведених обставин комісія констатувала, що у діях позивача вбачаються порушення службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 розділу І, пунктів 1, 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, що виразилося у низькому рівні правосвідомості, низьких морально-ділових якостях, у недотриманні положень Конституції та законів України, Присяги працівника поліції, грубому ігноруванні наказів і доручень МВС України, Національної поліції України щодо запобігання та недопущення порушень службової дисципліни, перебуванні на службі у стані наркотичного сп`яніння, невиході на робоче місце у період часу з 07 по 08 квітня 2022 року без поважних причин та вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції України, перешкоджанні у проведенні службового розслідування, що є несумісним із проходженням служби в поліції та, як наслідок, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Вважаючи оскаржувані накази відповідача про звільнення його зі служби в поліції протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина 3 статті 11 Закону №580).

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону №580 служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону №580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною першою статті 8 Закону №580 передбачено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 18 Закону №580, яку покладено в основу наказу від 07 квітня 2022 року №64, визначено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частин першої-другої статті 19 Закону №580 у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 статті 77 Закону №580 поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до частин першої-другої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни.

Відповідно до частин першої-третьої статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Частиною першою статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з частинами першою-третьою статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частин першої - шостої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Згідно з частинами першою-сьомою статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Відповідно до частин дев`ятої та десятої статті 15 Дисциплінарного статуту уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право: 1) одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; 2) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; 3) отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.

Частиною п`ятнадцятою статті 15 Дисциплінарного статуту визначено, що за результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначені Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за № 1355/32807 (далі - Порядок №893).

Відповідно до пунктів 1-2 розділу V Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається з дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Пунктом 7 розділу VІ Порядку №893 передбачено, що висновок службового розслідування підписують голова, заступник голови та члени дисциплінарної комісії.

У разі якщо за результатами службового розслідування в діях поліцейського встановлено склад дисциплінарного проступку, дисциплінарна комісія разом з висновком службового розслідування подає уповноваженому керівнику проект наказу про накладення на цього поліцейського дисциплінарного стягнення.

Враховуючи думку членів дисциплінарної комісії та на підставі поданих матеріалів службового розслідування уповноважений керівник може прийняти рішення про накладення на поліцейського іншого виду дисциплінарного стягнення, що відрізняється від запропонованого дисциплінарною комісією.

Пунктами 1-2 розділу VІІ Порядку №893 передбачено, що у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави вважати, що у випадку вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, який встановлюється за наслідками проведення службового розслідування, до нього в залежності від встановлених причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди, застосовується один з видів дисциплінарного стягнення.

Позивач в адміністративному позові та відповіді на відзив стверджує про численні порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, серед яких нездійснення належного службового розслідування, що є порушенням частин першої та десятої статті 14 Дисциплінарного статуту.

Водночас колегія суддів зазначає, що зазначені положення є загальними та містять визначення поняття «службове розслідування» та посилання на Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, з огляду на що суд вважає непідтвердженими зазначені доводи позивача.

Також позивачем зазначено, що відповідачем під час проведення службового розслідування йому не надано можливості скористатися своїми правами, передбаченими пунктом 2 глави 4 Порядку №839 щодо надання пояснень, подачі відповідних документів та матеріалів, що стосуються обставин, які досліджуються; подачі клопотань про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлення з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, зняття їх копій, подачі скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; участі у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії, користування правничою допомогою, послугами представника; вказує, що його не було ознайомлено з матеріалами службового розслідування, з наказами про призначення службового розслідування, про створення дисциплінарної комісії, не ознайомлено з висновками дисциплінарної комісії, чим порушено його права та що, на думку позивача, призвело до проведення однобічного розслідування та неправомірного накладення дисциплінарного стягнення.

Слід зазначити, що відповідно до статті 18 Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває на чергуванні або патрулюванні, здійснюється лише після закінчення ним чергування, патрулювання або заміни його іншим поліцейським.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі.

Матеріалами справи встановлено, що матеріали службового розслідування містять пояснення ОСОБА_1 з відміткою «надруковано вірно, мною прочитано» з підписом позивача, надані в рамках проведення службового розслідування, в яких зазначено, що 03 квітня 2022 року відповідно до розстановки сил та засобів Бориспільського РУП ГУНП в Київській області він перебував на добовому чергуванні спільно з ОСОБА_2 на посту №2, що розташований на прилеглій території адміністративної будівлі Бориспільського РУП ГУНП в Київській області за адресою вул. Сергія Камінського, 4 у м. Бориспіль Київської області. Відповідно до графіку чергування вони несли службу з 07:00 до 08:00; після чергування ОСОБА_1 поїхав за місцем свого проживання, що розташоване по АДРЕСА_1 , з метою приведення форменого одягу у порядок та здійснення гігієнічних процедур. Того ж дня, о 13:00 до нього зателефонував начальник превенції Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_4 та повідомив про те, що позивач повинен з`явитися терміново до начальника Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_7 . Того ж дня о 13:10 ОСОБА_1 прибув до службового кабінету ОСОБА_7 , який запитав у нього про те, що за дивна поведінка у його колеги ОСОБА_2 ; позивач повідомив ОСОБА_7 , що його колега протягом тижня програв грошові кошти у сумі 300000,00 грн під час проведення ним азартних ігор на мобільному телефоні. У подальшому ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_1 пройти освідування на факт вживання ним наркотичних речовин чи прекурсорів, на що позивач погодився. Того ж дня близько 14:00 вони прибули до КНП ББЛІЛ, що розташована по АДРЕСА_2 . Під час освідування, зокрема позивача, за результатами такого огляду у нього в організмі було виявлено наркотичний засіб - амфетамін. Позивач зазначив, що наркотичні засоби не вживав, звідки взялися у крові, йому невідомо; зазначив, що ОСОБА_2 систематично пропонував йому вжити наркотичні засоби під час несення служби, однак він відмовлявся.

Щодо посилання суду першої інстанції на протокол №46 КНП ББЛІЛ Міністерства охорони здоров`я України від 03 квітня 2022 року в якому зазначено, що ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , назва та № посвідчення, що посвідчує обстежувану особу - спец. житон № НОМЕР_1 , працює дільничним офіцером поліції, направлений на огляд заступником начальника Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Гребенко О.О.; дата і точна година огляду - 03 квітня 2022 року 14:10 год; оглянутий лікарем ОСОБА_8 ; причини огляду - підозра на стан наркотичного сп`яніння; зовнішній вигляд: огляд - одяг чистий без видимих пошкоджень, шкіра та видимі слизові - без видимих пошкоджень; поведінка - замкнутий; стан свідомості, орієнтування на місці, у часі та власній особистості - свідомість не порушена, орієнтований у місці і часі; мовна здатність не порушена; шкіра та видимі слизові оболонки звичайного кольору, слинотеча відсутня; дихання не змінене, пульс 105 за хвилину, артеріальний тиск - відмовився, зіниці не змінені, реакція на світло жива, рухова сфера не порушена, міміка звичайна, хода без хитань, поза - стійкість, точні рухи виконує; психічні розлади, травми заперечує; зі слів - наркотики не вживає; запах алкоголю з рота відсутній. Біологічне середовище досліджувалось експрес-тестом SNIPER 5 тест багатопрофільний для виявлення наркотиків у сечі; час забору проби - 03 квітня 2022 року 14:10 год; час та результати дослідження - 03 квітня 2022 року 14:20 год; висновок огляду: наркотичне сп`яніння - амфетамін. Протокол містить підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з результатом огляду.

З наявних у матеріалах службового розслідування письмових пояснень ОСОБА_4 від 08 квітня 2022 року вбачається, що близько 13:00 год. 03 квітня 2022 року він помітив неадекватну поведінку підлеглих, зокрема позивача, який мав заступати на чергування, про що повідомив ОСОБА_5 та було прийнято рішення здійснити перевірку, до якої залучити ОСОБА_6 ; покликавши офіцерів (у тому числі позивача) до службового кабінету, їх поведінка виявилася дивною: нечітка мова, говорили речі, які не відповідали дійсності, розширені зіниці, про що доповіли керівнику Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Кравчуку Т.І. та було прийнято рішення доставити, зокрема і позивача до медичного закладу; після проведення медичного огляду встановлено факт вживання наркотичних речовин - амфетаміну. З приводу ОСОБА_1 також повідомив, що позивач без поважних причин був відсутній за місцем несення служби з 07 по 08 квітня 2022 року; дозволу щодо невиходу на службу ОСОБА_4 особисто не надавав.

Щодо доводів позивача, викладених у відповіді на відзив щодо зацікавленості капітана ОСОБА_5 як члена дисциплінарної комісії в результатах проведення тесту на стан наркотичного сп`яніння та щодо відсутності у наказі про призначення службового розслідування та у висновках службового розслідування даних про те, звідки надійшла інформація про начебто порушення позивачем службової дисципліни, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалося, частиною четвертою статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку, про що також зазначено у пункті 1 розділу ІІ Порядку №839.

Водночас, зазначеними положеннями законодавства не передбачено, в якому саме вигляді надходить зазначена інформація, а лише зазначено, що вона має бути такою, що містить ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що у наказі про призначення службового розслідування від 04 квітня 2022 року №323 відображено інформацію щодо підстав призначення службового розслідування, а саме: у зв`язку з надходженням до керівництва Головного управління 03 квітня 2022 року інформації за фактом виявлення на службі у стані наркотичного сп`яніння, зокрема і позивача призначено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками Бориспільського РУП ГУНП в Київській області; для проведення службового розслідування створено дисциплінарну комісію; на підставі статті 70 Закону України «Про Національну поліцію» позивача відсторонено від виконання службових обов`язків, про що також зазначено у висновку службового розслідування від 08 квітня 2022 року.

Більш того позивачем у межах даного провадження не оскаржується наказ про призначення стосовно позивача службового розслідування.

Доводи позивача щодо зацікавленості капітана ОСОБА_5 як члена дисциплінарної комісії в результатах проведення тесту на стан наркотичного сп`яніння, оскільки можливо саме від нього надійшла інформація про можливий дисциплінарний проступок позивача, судом не приймаються до уваги як такі, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, та, на думку колегії суддів, є особистими домислами позивача.

Інших доводів, підтверджених належними та допустимими доказами, щодо неможливості капітана ОСОБА_5 бути членом дисциплінарної комісії в межах проведення службового розслідування відносно позивача матеріали справи не містять.

Колегія суддів надаючи оцінку зазначеному вище протоколу №46 вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки протоколу та вважає його неналежним доказом, а рішення в цій частині належним чином не обґрунтованим, та зазначає наступне.

Так, на виконання ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2024 року представником позивача надано додаткові пояснення та посилання відповідно до яких останній звертає увагу на Порядок проходження комплексного медичного огляду (диспансеризації) поліцейськими, затвердженого Наказом МВС України №1561 від 10.12.2015.

Надаючи оцінку зазначеним вище посиланням колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно п. 1 розділу І зазначеного Порядку, комплексний медичний огляд (диспансеризація) є медичним оглядом поліцейських, який проводиться протягом їх служби з метою активного спостереження за станом здоров`я.

Згідно з абз. 2 п. 4 Глави V вказаного Порядку у разі якщо між проведенням обов`язкових профілактичних наркологічних оглядів виникли підстави підозрювати у поліцейського наявність психічних та поведінкових розладів, обумовлених уживанням психоактивних речовин, і його стан може становити небезпеку для нього або оточуючих, керівник органу поліції за направленням та детальною службовою характеристикою повинен направити таку особу до закладу охорони здоров`я МВС на позачерговий наркологічний огляд. Такий огляд, як і обов`язковий профілактичний наркологічний огляд поліцейських, проводиться лікарями-психіатрами закладів охорони здоров`я МВС (п. 2 Глави V вказаного Порядку).

З огляду на зазначене, відповідач повинен був скерувати позивача на проходження позачергового наркологічного огляду у відповідний заклад охорони здоров`я МВС України. Наявність такого обов`язку також підтверджується зокрема постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 у справі № 857/362/19.

При цьому, у відповідності до абз. 2 п. 1 розділу ІІ Порядку в кінці кожного року наказом МВС затверджується перелік закладів охорони здоров`я МВС, які мають право на проведення комплексних медичних оглядів (диспансеризації) поліцейських за наявності в них ліцензії на право провадження господарської діяльності з медичної практики за спеціальностями «дерматовенерологія», «неврологія», «отоларингологія», «офтальмологія», «психіатрія», «терапія», «хірургія» та пройшли акредитацію.

У той же час, вказані вимоги спеціалізованого Акту були проігноровані посадовими особами відповідача, оскільки ОСОБА_1 був доставлений не до відповідного закладу охорони здоров`я МВС, а до Комунального некомерційного підприємства Бориспільської багатопрофільної лікарні інтенсивного лікування, а його огляд проводився не психіатром, а звичайним лікарем-терапевтом.

На підставі вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що медичний огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння був проведений у не уповноваженому медичному закладі, не уповноваженою особою, а складений за його результатами висновок не може вважатися належним, достовірним та допустимим доказом перебування апелянта у стані наркотичного сп?яніння

Таким чином, колегія суддів вважає протокол №46 КНП ББЛІЛ Міністерства охорони здоров`я України від 03 квітня 2022 року неналежним доказом.

Інших належним доказів підтвердження перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння відповідачем не надано.

Посилання представника відповідача на те, що позивачем не виявлено заперечень щодо протоколу №46, колегією суддів не приймається до уваги.

Щодо відсутності позивача 07 та 08 квітня 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно письмових пояснень ОСОБА_6 позивач 07 та 08 квітня 2022 року під час дії на території України військового стану без будь-яких причин не вийшов на службу; 08 квітня 2022 року здійснено перевірку за місцем проживання позивача та встановлено, що він перебував вдома за адресою АДРЕСА_1 та повідомив, що йому дозволив не виходити на службу ОСОБА_4 ; під час телефонної бесіди з ОСОБА_4 повідомлено, що слова ОСОБА_1 не відповідають дійсності. Письмові пояснення ОСОБА_6 збігаються із поясненнями ОСОБА_4 .

В акті відвідування за місцем проживання від 08 квітня 2022 року №2957/109/1200/05, підписаним ОСОБА_9 та Р. Аргатом, зафіксовано про складення цього акта та про те, що ОСОБА_1 перебував за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, останній повідомив, що він перебуває за місцем проживання, оскільки йому на те дозволив ОСОБА_4 з метою підтвердження чи спростування вказаного факту було здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_4 , який у свою чергу повідомив про те, що перебувати за місцем проживання ОСОБА_1 не дозволяв. З моменту проведення службового розслідування ОСОБА_1 було наголошено про те, що він у період з 09:00 по 20:00 має перебувати у своєму службовому кабінеті за місцем дислокації підрозділу.

Актами від 07 квітня 2022 року №2823/109/1200/05 та від 08 квітня 2022 року №2854/109/1200/05 зафіксовано, що позивач без поважних причин не прибув 07 та 08 квітня 2022 року на робоче місце до місця дислокації підрозділу поліції, де останній проходить службу.

Рапортом від 07 квітня 2022 року начальник сектору ДОП відділу превенції Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Р. Циба доповів начальникові Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Т. Кравчуку, що позивач без будь-яких причин відсутній на робочому місці, на телефонні дзвінки не відповідає, за місцем проживання відсутній.

Таким чином, під час розгляду справи досліджено матеріали службового розслідування та встановлено, що свідчення посадових осіб Бориспільського РУП ГУНП в Київській області стосовно подій, які слугували підставою для проведення відносно позивача службового розслідування та, як наслідок, винесення оскаржуваних наказів, співпадають, пояснення у позивача відібрано, з урахуванням чого у суду є підстави вважати, що він був обізнаний про проведення відносно нього службового розслідування.

При цьому, не приймаються до уваги доводи позивача щодо звернення його до відповідача про ознайомлення з матеріалами службового розслідування як такі, що не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

З урахуванням викладеного, оскільки матеріалами справи підтверджено надання позивачем в межах проведення відносно нього службового розслідування письмових пояснень, колегія суддів вважає, що відповідачем не було обмежено позивача у праві скористатися своїми правами, передбаченими пунктом 2 глави 4 Порядку №839 щодо надання пояснень, подачі відповідних документів та матеріалів, що стосуються обставин, які досліджуються тощо.

Щодо відсутності позивача на робочому місці 07 та 08 квітня 2022 року ОСОБА_1 зазначає про безпідставність та необґрунтованість таких висновків, оскільки 07 квітня 2022 року ним надавалися письмові пояснення, що свідчить про його присутність у приміщенні Бориспільського РУП ГУНП в Київській області, а також про відсутність в актах часу їх складання, періоду часу, в який зафіксовано відсутність позивача на робочому місці.

Стосовно відсутності на робочому місці 08 квітня 2022 року, зазначено, що в цей день відповідачем зафіксовано факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці без встановлення кількості часу, складено відповідний акт, здійснено телефонний дзвінок позивачу, здійснено виїзд за адресою, за якою позивач не проживає і не зареєстрований, відібрано у нього усні пояснення, після чого працівниками Бориспільського РУП ГУНП в Київській області надано свої письмові пояснення дисциплінарній комісії, яка на підставі всіх зібраних матеріалів прийняла рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції. Зазначені доводи, на думку позивача, свідчать про недостатність та недопустимість доказів відсутності його на робочому місці.

З наданої позивачем копії паспорта громадянина України вбачається про реєстрацію його місця проживання за адресою АДРЕСА_3 .

При цьому, у поясненнях ОСОБА_1 зазначено місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , з відміткою позивача «надруковано вірно, мною прочитано».

Зазначена адреса ( АДРЕСА_1 ) вказана також в акті відвідування за місцем проживання від 08 квітня 2022 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 перебував за місцем проживання.

Матеріалами справи підтверджено, що адреса реєстрації місця проживання позивача дійсно не співпадає з адресою, що вказана самим позивачем у поясненнях, наданих в рамках проведення службового розслідування в частині зазначення номеру квартири, та адресі, вказаній в акті відвідування за місцем проживання від 08 квітня 2022 року.

Водночас колегія суддів вважає, що зазначена невідповідність не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного наказів, за умови наявності факту вчиненого дисциплінарного проступку позивачем.

Більш того, як у поясненнях від 07 квітня 2022 року позивачем вказано, що місцем його проживання є АДРЕСА_1 , яке також підписане позивачем без будь-яких зауважень.

При цьому, зазначені позивачем доводи щодо надання ним пояснень 07 квітня 2022 року як факту підтвердження перебування на робочому місці не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки у зазначених письмових поясненнях не зафіксовано місце їх надання, часовий проміжок часу, протягом якого позивач надавав такі пояснення, що, в свою чергу, унеможливлює факт підтвердження чи спростування означених доводів. Вважати, що позивач був на робочому місці у суду немає можливості.

Окрім зазначеного, колегія суддів зазначає, що позивач не навів доказів присутності на робочому місці 7-8 квітня 2022 року.

Під час судового засідання представник позивача послався на те, що позивач був відсторонений від виконання службових обов`язків, здав службове посвідчення і ключі від кабінету тому зайти в кабінет не міг, а виконував свої обов`язки на дільниці. Доказів перебування на дільниці і виконання службових обов`язків представником позивача не надано.

З рапортом про встановлення робочого місця або щодо не допуску до робочого місця позивач не звертався.

Також колегія суддів не приймаються до уваги доводи позивача як такі, що не знайшли свого документального підтвердження під час судового розгляду справи, стосовно присутності на робочому місці 08 квітня 2022 року.

Інших доводів у спростування виявлених під час проведення службового розслідування порушень службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, пункту 1 розділу І, пунктів 1, 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, що виразилося у низькому рівні правосвідомості, низьких морально-ділових якостях, у недотриманні положень Конституції та законів України, Присяги працівника поліції, грубому ігноруванні наказів і доручень МВС України, Національної поліції України щодо запобігання та недопущення порушень службової дисципліни, перебуванні на службі у стані наркотичного сп`яніння, невиході на робоче місце у період часу з 07 по 08 квітня 2022 року без поважних причин та вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції України, перешкоджанні матеріали справи не містять.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Частинами другою та третьою статті 24 Закону №580 установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Отже, з вищенаведених положень чинного законодавства слідує, що всі поліцейські з 24 лютого 2022 року зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі і завдання щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.

Водночас, в ході проведення службового розслідування встановлено, зокрема, перебування на службі у стані наркотичного сп`яніння, невихід на робоче місце у період часу з 07 по 08 квітня 2022 року без поважних причин.

Колегія суддів зазначає, що з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 березня 2020 року по справі №815/4478/16.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити й те, що чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова «discrediter» - «підривати довіру») - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та органів поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже під вчинками, що дискредитують звання працівника Національної поліції України та власне органи національної поліції, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників поліції. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки (постанова Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №816/604/17.

Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2018 року по справі №815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Звежинський проти Польщі» (заява №34049/96), рішення ЄСПЛ від 19 квітня 2007 року у справі «Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії» (заява № 63235/00).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Горовенки та Бугара проти України» зазначив, що уряди та правоохоронні органи забезпечують те, щоб усі посадові особи з підтримання правопорядку мали відповідні моральні, фізичні та психологічні якості для ефективного виконання своїх функцій і проходили безперервну та ретельну професійну підготовку. Необхідно періодично здійснювати перевірку їхньої придатності для виконання таких функцій.

Колегія суддів зазначає, що від держав очікується встановлення високих професійних стандартів у рамках їх правоохоронних систем і забезпечення того, щоб особи, які перебувають на службі в таких системах, відповідали необхідним критеріям (рішення від 17 червня 2008 року у справі «Абдулла Їлмаз проти Туреччини»).

Отже, в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення присяги. У зв`язку з чим, складаючи присягу, працівник поліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Під порушенням присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічний правовий висновок здійснено Верховним Судом у постанові від 21 вересня 2018 року у справі № 824/227/17-а.

Отже, підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №814/2530/16 зазначив, що враховуючи те, що позивача притягнуто саме до дисциплінарної відповідальності, адміністративний суд під час розгляду справи повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи на предмет наявності в ній ознак дисциплінарного проступку і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

При цьому слід ураховувати, що на відміну від звільнення зі служби в поліції у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які водночас стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

Вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №802/1150/17-а вказав на те, що під час правової оцінки правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на такому:

- чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України;

- чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення;

- чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення;

- чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 03 квітня 2022 року перебував на службі у стані наркотичного сп`яніння (амфетамін), не вийшов на робоче місце у період з 07 по 08 квітня 2022 року без поважних причин. Жодних доказів у спростування зазначеного матеріали справи не містять; доводи позивача, викладені в адміністративному позові та відповіді на відзив, не знайшли свого документального та нормативного підтвердження під час судового розгляду справи.

Відповідно до матеріалів службового розслідування встановлено порушення позивачем службової дисципліни, статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 1 розділу І, пунктів 1, 2 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09 листопада 2016 року №1179, що виразилося у низькому рівні правосвідомості, низьких морально-ділових якостях, у недотриманні положень Конституції та законів України, Присяги працівника поліції, грубому ігноруванні наказів і доручень МВС України, Національної поліції України щодо запобігання та недопущення порушень службової дисципліни, перебуванні на службі у стані наркотичного сп`яніння, невиході на робоче місце у період часу з 07 по 08 квітня 2022 року без поважних причин та вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції України, перешкоджанні у проведенні службового розслідування, за що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Колегія суддів вважає, що така поведінка позивача безумовно підриває авторитет поліції, формує негативну думку у населення про поліцію та дискредитує звання працівника поліції, що, відповідно, свідчить про недотримання ним вимог законодавства, а також присяги працівника поліції і посадових обов`язків.

Щодо порушення права позивача на участь у засіданні дисциплінарної комісії, колегія суддів зазначає, що положеннями частини десятої статті 15 Дисциплінарного статуту визначено, що за рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.

Водночас, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів призначення розгляду справи відносно позивача у відкритому засіданні, право позивача на участь у засіданні дисциплінарної комісії, відповідно, не могло бути порушеним.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, а застосоване до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є співмірним до вчиненого проступку, внаслідок чого позовні вимоги про визнання протиправними та скасування оскаржуваних наказів, поновлення позивача на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представнику ОСОБА_1 - Зінькова Олексія Юрійовича - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 19 лютого 2024 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль