Справа № 760/1149/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/1149/22 Суддя (судді) першої інстанції: Коробенко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Аліменка В.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві в особі інспектора Шаповалова Сергія Валерійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві в особі інспектора Шаповалова Сергія Валерійовича, в якому просив:

- визнати дії інспектора Шаповалова С.В. щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 122 КУпАП протиправними;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАО №5204944 від 04 січня 2022 року , а провадження у справі закрити;

- стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Києві моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що оскільки відсутні будь-які докази вчинення позивачем правопорушення, тому постанова про притягнення його до відповідальності є неправомірною.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва 11 травня 2022 року залучено до участі у справі Департамент патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) як відповідача.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕАО №5204944 від 04 січня 2022 року, винесену інспектора 2 роти БЗС батальйону старшого сержанта поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Шаповаловим Сергієм Валерійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,40 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки предметом розгляду у даній справі є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності у розмірі 340 грн, тому стягнення витрат на правничу допомогу у даному випадку є неспівмірним, тому підстави для стягнення цієї суми - відсутні.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як свідчать матеріали справи, згідно з постановою серії ЕАО №5204944 від 04 січня 2022 року винесеної інспектором 2 роти БЗС батальйону старшим сержантом поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Шаповаловим С.В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою ст. 122 КпАП України.

Вказана постанова обгрунтована тим, що 04.01.2022 о 15:59 год. позивач керувавши автомобілем BMW, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Привокзальній, 1/2А в м. Києві, здійснив розворот на ділянці дороги на якій заборонено розворот поворот ліворуч та виїхав на зустрічну смугу дорожнього руху, чим порушив п. 11.4 Правил дорожнього руху України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся за захистом порушених прав до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять доказів в підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого частиною першою ст. 122 КУпАП, тому постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав, відтак підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

Однак, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій інспектора 2 роти БЗС батальйону старшого сержанта поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Шаповалова С.В. щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП задоволенню не підлягають, з огляду на положення частини третьої ст. 286 КАС України.

Крім того, враховуючи, що позивачем не визначено, якими доказами підтверджується завдання йому моральної шкоди, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань, наявності втрат немайнового характеру, а також не доведено, з чого він виходив при зазначенні її розміру, тому позовні вимоги у цій частині є також необґрунтованими.

Як наслідок, суд першої інстанції прийшов до висновок про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Києві на користь позивача судового збору в розмірі 496,40 гривень та витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

У силу вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення витрат на правничу допомогу, тому суд апеляційної інстанції надає оцінку лише цій частині.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, згідно статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У свою чергу, відповідно до частин шостої та сьомої ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених правових норм вказує про те, що у разі неспівмірності таких витрат, обов`язок доведення покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 06 січня 2022 року між позивачем та адвокатським бюро «Юридична компанія «Шаповалов та партнери» укладено договір про надання правової допомоги №06-01/22.

У відповідності до пунктів 1 та 2 додатку №1 до вказаного договору юридичний супровід за оскарження постанови серії ЕАО №5204944 від 04 січня 2022 року по притягненню до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та компенсація правової допомоги та моральної компенсації 5000 грн складає 3000 грн, оплата робиться у момент підписання адвокатської угоди у повному розмірі.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн до суду першої інстанції позивачем надано: акт виконаних робіт №1 від 11 січня 2022 до додатку №1 від 06 січня 2022 року до договору №06-01/22 від 06 січня 2022 року та платіжне доручення №27174374SB від 10 січня 2022 року на суму 3000,00 грн.

У відповідності до вказаного Акту виконаних робіт адвокатським бюро «Юридична компанія «Шаповалов та партнери» виконано наступні роботи: юридичний супровід за оскарження постанови серії ЕАО №5204944 від 04 січня 2022 року по притягненню до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та компенсація правової допомоги та моральної компенсації 5000 грн - на суму 3000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів звертає увагу на те, що розподілу судових витрат підлягають лише ті витрати, що безпосередньо стосуються судової справи та її предмета.

Так, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) в якій Суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Відтак, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У той же час, колегія суддів зауважує, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного положення законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 813/1966/18.

У свою чергу, Департаментом патрульної поліції у відзиві на позовну заяву звернуто увагу на те, що стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн не є співмірним з предметом даної справи.

Разом з тим, вказаним відповідачем не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У той же час, Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2022 року у справі №640/16093/21 вказав, що в будь-якому випадку, суд зобов`язаний перевірити докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартість, з огляду на положення частини четвертої статті 134 КАС України згідно якої для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

З огляду на вказане, оцінюючи заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відшкодування витрат на правову допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3000 грн, відповідає критерію реальності таких витрат, враховуючи складність даної справи, та предмет даного судового розгляду, тому слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу на суму 3000 грн.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.О. Аліменко

В.П. Мельничук