Справа № 400/1306/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/1306/23

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

повний текст судового рішення

складено 15.11.2023, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_2 (позивач) звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області (далі-відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачці додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період несення служби з 24.02.2022 по 19.07.2022 у розмірі 30000 грн щомісячно, а з 19.07.2022 по 20.01.2023 у розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць;

зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці додаткову винагороду, установлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період несення служби з 24.02.2022 по 19.07.2022 у розмірі 30000 грн щомісячно, а з 19.07.2022 по 20.01.2023 у розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що відповідач всупереч приписам постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі-Постанова № 168) за період проходження позивачкою служби з 24.02.2022 по 20.01.2023 не виплачував їй щомісячну додаткової винагороду в розмірі 30000,00 гривень.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що маючи затверджені кошториси на 2022 і 2023 роки щодо грошового забезпечення співробітників територіального управління, відповідач не мав право видавати наказ щодо витрачання затвердженого та не збільшеного у встановленому законодавством порядку кошторису без його відповідного збільшення Службою судової охорони (далі- ССО), який ці кошти мав би отримати від Державної судової адміністрації України (далі-ДСА). Крім цього, посилаючись на статті 119, 121 Бюджетного кодексу України, статтю 164-12 КУпАП, статтю 210 КК України, відповідач зазначив, що він не мав законних підстав для видання наказу про виплату позивачці додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168. Такі накази можуть видаватись виключно після надходження відповідних бюджетних асигнувань.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 поновлено провадження у справі № 400/1306/23, залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державну судову адміністрацію України і Службу судової охорони, а також витребувано у відповідача копію (витяг) з табелю обліку робочого часу позивачки за лютий 2022 року січень 2023 року.

24.10.2023 позивачка подала до суду заяву про зміну свого прізвища з « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 » з підтверджуючими документами.

Службою судової охорони до суду були надані письмові пояснення щодо позову, у яких вказано, що додаткова винагорода, встановлена Постановою № 168, до видів грошового забезпечення співробітників ССО не відноситься, а є складовою видатків на грошове забезпечення. Для видання наказу про виплату співробітникам ССО додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі ССО або її територіальних управлінь за фондом оплати праці співробітників відповідні кошти на її виплату, але такі кошти у кошторисах на 2022 і 2023 роки не були передбачені. В свою чергу, не маючи затверджений кошторис територіального управління на 2022 рік щодо грошового забезпечення співробітників територіального управління на виплату винагороди, передбаченої Постановою № 168, керівник територіального управління не мав права видавати накази щодо витрачання затвердженого та не збільшеного у встановленому законодавством порядку кошторису без його відповідного збільшення центральним органом управління ССО, який ці кошти мав отримати від ДСА. ССО ведеться відповідна робота щодо отримання з Державного бюджету України додаткових асигнувань для виплати співробітникам додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168. до того ж, третя особа вказувала на пропуск позивачкою встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області щодо ненарахування та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Зобов`язано територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»:

за період з 24.02.2022 по 11.11.2022 в розмірі 30000 (Тридцяти тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно відпрацьованому нею часу;

за період з 12.11.2022 по 20.01.2023 в розмірі 10000 (Десять тисяч) гривень 00 копійок пропорційно відпрацьованому нею часу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням судом першої інстанції, позивач подала на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.11.2023р. у цій справі та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги скаржниця вказала, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував правовий висновок викладений в рішенні Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/21 залишений без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023., та необґрунтовано вважав правомірним застосування до спірних правовідносин приписи Порядку №396, прийнятого на виконання відповідних постанов КМ України, положення якого суперечать їм у відповідних частинах. Зокрема, на думку скаржниці, не є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй додаткову винагороду в розмірі 10000,00 гри пропорційно відпрацьованому часу за місяць за період з 12.11.2022 пі 20.01.2023, оскільки я проходила службу в населеному пункті, в якому н проводились воєнні (бойові) дії, адже в Постанові КМУ 168, якою встановлено виплату такої додаткової винагороди чітко зазначено суму : «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до службового посвідчення співробітника Служби судової охорони позивачка проходить службу в Територіальному управлінні Служби судової охорони у Миколаївській області.

Згідно з довідкою про суми та складові нарахованого грошового забезпечення за період з 01.02.2022 по 31.01.2023 відповідач не виплачував позивачці за вказаний період додаткову винагороду, встановлену Постановою № 168.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо невиплати цієї додаткової винагороди за період з 24.02.2022 по 20.01.2023 протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції проаналізувавши встановлені обставини справи, приписи Постанови КМ України №168, зі змінами станом на час виникнення спірних правовідносин, Порядку №396, виходив з того, що позивачка у період з 24.02.2022 по 11.11.2022 проходила службу в районні проведення воєнних (бойових) дій, а з 11.11.2022 можливих бойових дій, а відтак вона повинна була отримати додаткову винагороду, встановлену Постановою №168, як співробітник ССО, який проходив службу у період дії воєнного стану: в розмірі 30000,00 грн пропорційно відпрацьованому нею часу за місяць за період проходження служби в районні проведення воєнних (бойових) дій з 24.02.2022 по 11.11.2022; в розмірі 10000,00 грн пропорційно відпрацьованому нею часу за місяць за період з 12.11.2022 по 20.01.2023, оскільки з 12.11.2022 вона проходила службу в населеному пункті, в якому не проводились воєнні (бойові) дії.

За вказаного, суд першої інстанції виснував, що відповідач протиправно не нарахував і не виплатив позивачці додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, за період з 24.02.2022 по 11.11.2022 у розмірі 30000,00 грн щомісячно пропорційно відпрацьованому нею часу за місяць, а з 12.11.2022 по 20.01.2023 у розмірі 10000,00 грн щомісячно пропорційно відпрацьованому нею часу за місяць.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим, виходячи з наступного.

Як встановлено ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено ч.2 ст.165 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» (далі Постанова № 289) затверджено схему посадових окладів з посадами, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схему тарифних розрядів за основними типовими посадами, схему тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями та розміри надбавок за стаж служби співробітників Служби судової охорони.

Відповідно до абз.3 п.2 Постанови № 289 порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі - Порядок №384).

З приписами п.п.4-7 Порядку №384, грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Надалі, відповідними Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022р. №341/2022, від 12 серпня 2022 року №573/2022, від 07 листопада 2022 року №757/2022, №58/2023 від 06.02.2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023 строк дії воєнного часу продовжувався. Станом на даний час, строк дії воєнного стану є продовженим.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 168 (в первісній редакції визначено, що на період дії воєнного стану).

Положеннями абз.1 пункту 1 Постанови № 168 (в редакції на дату її прийняття) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абз. 4 пункту 1 Постанови № 168).

Пунктом 3 вказаної постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою КМ України від 22.03.2022 року № 350 внесено зміну до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, доповнивши абзац перший після слів та поліцейським словами , а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Абзацом 2 пункту 1 Постанови № 168 визначено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

У подальшому до п.1 вказаної вище Постанови №168 вносились зміни, зокрема 21.01.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 № 43 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168», якою у першому реченні абзацу першого пункту Постанови № 168 слова «військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора,», «співробітникам Служби судової охорони,» виключено.

Також, 07.07.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №793 від 07.07.2022, якою внесені наступні зміни до п.1 постанови КМ України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», зокрема (п.1) в абзаці першому слова і цифри додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно замінити словами і цифрами додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

У відповідності до п. 2 Постанови КМУ №793 від 07.07.2022, вона набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

За приписами п. 1 Постанови КМУ №168 (в чинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Колегія апеляційного суду також зазначає, що з прийняттям 07.07.2022 року Кабінетом Міністрів України постанови №793, Постанову №168 доповнено пунктом 2-1 яким передбачено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Особливості виплати додаткової винагороди до набрання чинності 19.07.2022 постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168» (у редакції, чинній до 18.07.2022) ні Постановою № 168, ні Порядком № 384 не були встановлені.

Отже, з 24 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду, яка підлягає їм виплаті в порядку та на умовах, визначених ДСА України.

Відтак, Постановою №168 було передбачено право позивача на отримання додатково винагороди під час дії воєнного стану. При цьому з огляду на вказані редакції постанови №168, у період по 18.07.2022р. включно розмір такої додаткової винагороди, зокрема для співробітників Служби судової охорони, був фіксованим та становив 30000 гривень щомісячно.

Проте, у період з 19.07.2022 р. (день набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №793) по теперішній час, розмір цієї додаткової винагороди для співробітників Служби судової охорони міг становити до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць.

Поряд з викладеним, оцінюючи доводи апеляційної скарги судова колегія також приймає до уваги, що Наказом ДСА України від 31.10.2022 №396 затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (далі - Порядок №396).

Згідно з пунктом 3 Порядку №396 додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.

Пунктом 7 Порядку №396 визначено, що додаткова винагорода виплачується в таких розмірах: 30 000 гривень - співробітникам, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць; 10 000 гривень - іншим співробітникам пропорційно в розрахунку на місяць; 100 000 гривень - співробітникам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

За приписами пункту 4 Порядку №396 виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.

Колегія суддів також враховує, що у пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 та пункті 4 наказу ДСА України від 31.10.2022 №396 передбачено, що ці нормативно-правові акти набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

З матеріалів справи встановлено, що у період з 24.02.2022 по 20.01.2023 позивачка - ОСОБА_2 проходила службу в територіальному управлінні Служби судової охорони у Миколаївській області у межах населеного пункту Миколаїв Миколаївської області, та у період з 24.02.2022 року по 20.01.2023 року додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 позивачці не нараховувалась та не виплачувалась.

Апеляційний суд звертає увагу, що 06 квітня 2023 року Верховним Судом було розглянуто зразкову справу №260/3564/22, предметом позову якої були позовні вимоги про визнання протиправними дій (бездіяльності) Територіального управління Служби судової охорони щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168, та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити таку винагороду, починаючи з 24 лютого 2022 року (стягнення з відповідача суми додаткової винагороди за певний період).

За висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 06.04.2023р. в указаній зразковій справі, які підтримала в подальшому при перегляді справи Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2023 року, встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні.

У первинній редакції постанови Кабінету Міністрів України №168 розмір додаткової винагороди для співробітників Служби судової охорони, крім тих із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, був визначений у фіксованому розмірі - 30000 гривень щомісячно. Водночас, з урахуванням змін до постанови №168, внесених Кабінетом Міністрів України постановою від 07.07.2022 №793, розмір цієї додаткової винагороди визначений у граничному розмірі «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Проте в обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№168 і №793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Враховуючи положення ч.1 ст.58 Конституції України, у розумінні якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, Верховний Суд у постанові в згаданій вище зразковій справі зазначив, що надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Також, Верховний Суд виснував, що зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

З огляду на назначене, на думку Верховного Суду, вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому постановою №168 у первинній редакції.

Встановлено, що пунктом 2-1 постанови Кабінету Міністрів України №168 (у редакції постанови від 07.07.2022 №793), на виконання якого прийнятий Порядок №396, уповноважено керівників відповідних міністерств та державних органів, до яких, зокрема, належить ДСА України, визначити порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої цією постановою.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що визначення в пункті 7 Порядку №396 розмірів додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони за певними критеріями виходить за межі наданих ДСА України повноважень.

Крім того, Верховний Суд не вбачав підстав для застосування до спірних правовідносин Порядку №396 й у частині визначених ним порядку і умов виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття і набрання чинності цим Порядком. Водночас оскільки у спірний період однорідні правовідносини щодо порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони були врегульовані Порядком №384, що й підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Верховний Суд вказав на те, що висновки Верховного Суду у цій зразковій справі щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України №168 у посутньому зв`язку з положеннями статей 43 і 58 Конституції України, статей 161, 165 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», нормами Порядку №384 і Порядку №396 належить застосовувати в адміністративних справах про виплату на користь співробітників Служби судової охорони додаткової винагороди у правовідносинах, що виникли з 24 лютого 2022 року.

Зважаючи на те, що предмет спору у даній адміністративній справі та суб`єктний склад учасників є аналогічними, що і у зразковій справі №260/3564/22, тобто дана справа має ознаки типової справи, колегія суддів при вирішенні даної справи враховує Висновки Верховного Суду, викладені у зразковій справі та погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності у позивача права на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168.

Апеляційний суд враховує, що за приписами пункту 4 Порядку № 396 виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.

З огляду на зазначене судова колегія проаналізувавши встановлені обставини справи та нормативно-правове регулювання спірних правовідносин приходить висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки у ході апеляційного перегляду даної справи знайшло своє підтвердження наявність у позивачки ОСОБА_1 права на отримання додаткової винагороди щомісячно у розмірі 30000 грн з 24.02.2022 року до 18.07.2022 року включно, та у розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць з 19.07.2022 року до 20.01.2023 року (з урахуванням набрання чинності 21.01.2023 року Постановою № 43 від 20.01.2023).

Колегія апеляційного суду при цьому оцінює критично доводи відповідача у справі та третьої особи - Служби судової охорони України з посиланням на відсутність у кошторисах Служби судової охорони, її територіальних органів на 2022 і 2023 роки передбачених коштів на виплату додаткової винагороди співробітникам, передбаченої Постановою № 168 та вжиття ним заходів щодо збільшення видатків на виплату грошового забезпечення співробітників ССО у 2022 і 2023 роках з метою виплати цієї додаткової винагороду, чого з незалежних від них причин не відбулось.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 23 рішення у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Отже, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Аналогічний правовий висновок викладено у рішенні Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023.

Таким чином, відсутність бюджетних асигнувань у відповідача на виплату додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, не може слугувати підставою для не виплати цієї винагороди позивачці.

Що стосується посилання відповідача у справі на пропуск позивачем строку звернення до суду, то такі твердження є на переконання апеляційного також неґрунтовними, виходячи з такого.

Відповідно до ч.5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч.3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Строки звернення до суду у справах щодо недотримання законодавства про оплату праці встановлені статтею 233 КЗпП України.

Враховуючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі № 524/39/15-а, від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22 та рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22.

Так, за приписами ч.2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі Закон № 2352-ІХ) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).»

Виходячи з викладеного слідує, що до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 та від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22.

Поряд з цим, згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначений статтею 233 КЗпП України на строк дії такого карантину.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21 та від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22.

Слід зазначити, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

За приписами п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, право на звернення до суду щодо виплати грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони, враховуючи положення частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом № 2352-ІХ), до 18.07.2022 не обмежене будь-яким строком.

Відповідно до частини першою статті 233 КЗпП України (в чинній редакції згідно із Законом № 2352-ІХ) з 19.07.2022 обмежене тримісячним строком, водночас вказаний строк не підлягає застосуванню до 30.06.2023, так як він продовжений на строк дії карантину, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023.

За вказаного, враховуючи, що позивачка звернулася із адміністративним позовом 21.02.2023 щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, з 24.02.2022 по 20.01.2023, тобто за період, коли діяв вищезазначений карантин, суд прийшов до висновку, що позивачкою дотримано строки звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем у спірних правовідносинах не доведено правомірності своєї бездіяльності.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, не мають принципового значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Виходячи з викладеного вище у сукупності вбачається, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, є такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, доводять неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

З огляду на встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин, з метою належного захисту порушеного права позивачки, апеляційний суд вважає за доцільне зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30000 грн. за кожен місяць служби за період часу з 24.02.2022 по 18.07.2022 року, а з 19.07.2022 по 31.01.2023 року по день ухвалення судового рішення - в розмірі до 30000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 317, 321-322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі №400/1306/23 скасувати.

Ухвалити уданій справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період несення служби з 24.02.2022 по 19.07.2022 у розмірі 30000 грн щомісячно, а з 19.07.2022 по 20.01.2023 у розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, установлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період несення служби з 24.02.2022 по 19.07.2022 у розмірі 30000 грн щомісячно, а з 19.07.2022 по 20.01.2023 у розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді А.В. Крусян О.О. Димерлій