Справа № 120/13094/23
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 лютого 2024 р. Справа № 120/13094/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом фізична особа - підприємець ОСОБА_1 до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач уклав зовнішньоекономічний контракт про купівлю автомобіля RENAULT/MRAUTO 2019 року випуску за 9740,00 євро.

Для здійснення митного оформлення придбаного товару була подана митна декларація, в якій митна вартість придбаного товару була визначена за основним методом - за ціною договору. Разом із митною декларацією позивачем подано достатні докази на підтвердження заявленої митної вартості товару.

Відповідач, за результатами опрацювання митної декларації та документів, виніс картку відмови у прийнятті митної декларації № UA101020/2023/000795 та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA101000/2023/000144/1 від 08.06.2023.

Позивач не погоджується з прийнятими рішеннями, вважає їх протиправними з підстав того, що вони не відповідають вимогам чинного законодавства.

На думку позивача, заявлена ним митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалися обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому позивач вважає, що відповідач неправомірно відмовив йому у визначенні задекларованої вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.

З огляду на вищевикладене, з метою скасування картки відмови та рішення про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 29.08.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позову.

07.09.2023 позивач подав заяву про усунення недоліків позову, до якої долучив квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою від 12.09.2023 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

04.10.2023 відповідач подав відзив, у якому заперечує задоволення позову. По суті позовних вимог вказав, що 06.06.2023 до відділу митного оформлення "Оліївка" митного поста "Житомир-центральний" з метою імпорту товару, що ввозився на ім`я ФОП ОСОБА_1 , подано митну декларацію № 23UA04U7.

Заявлена митна вартість визначена за основним методом на рівні 9809,52 євро за одиницю. Для підтвердження митної вартості товару, позивачем були подані наступні документи: контракт від 24.05.2023 № 24/05/2023, рахунок-фактура від 25.06.2023 № 1/ST/2023; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 02.06.2023 № НОМЕР_1 ; заяву ФОП ОСОБА_1 від 05.06.2023 № 25 про витрати по доставці автомобіля.

Відповідач зазначив, що документ під кодом 0380 № 1/ST/2023 від 26.05.2023 складений польською мовою, відомості про ціну продажу товару, викладені у вказаному документі під кодом 0380 № 1/ST/2023 від 26.05.2023 могли бути використані під час перевірки числових значень заявленої митної вартості тільки у випадку надання митному органу перекладу на українську мову даного документа.

Відповідно до п. 2.6 Контракту 24.05.2023 № 24/05/2023 товар підлягає 100% передоплаті, однак декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

У заяві ФОП ОСОБА_1 від 05.06.2023 № 25 зазначено про транспортні витрати при доставці автомобіля Renault/MRAUTO MASTER, однак при цьому не зазначено унікальний номер шасі та/або рік виготовлення транспортного засобу. За відсутності таких відомостей заява не могла бути використана для підтвердження витрат на транспортування саме оцінюваного транспортного засобу, оскільки імпортером могло бути придбано за кордоном України необмежена кількість таких транспортних засобів.

Крім того, відповідач зауважив, що у заяві зазначено про транспортний засіб Renault/MRAUTO MASTER, у 31 графі митної декларації № 23UA04U7 задекларовано такий товар: «Вантажний автомобіль бувший у використанні: марка Renault/MRAUTO; модель - MASTER MR-ZS».

Декларантом також не надано документи, які б свідчили про те, що товар переміщувався через митний кордон ФОП ОСОБА_1 власними силами (самостійно).

Таким чином, відомості про витрати на транспортування оцінюваного транспортного засобу не базувалися на об?єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавило митний орган можливості перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України є складовою митної вартості.

Також, до митного оформлення не долучено СMR або інші транспортні перевізні документи, що позбавило митний орган можливості перевірити достовірність декларування фактичної країни експорту товару (країни відправлення) та витрат на транспортування товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України декларанту надіслано повідомлення про необхідність надання окрім перекладу на українську мову документа під кодом 0380 №« 1/ST/2023» від 26.05.2023, додаткових документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару.

На вимогу митного органу декларантом додатково надано:

- копію митної декларації Республіки Польща № 23PL301010E0734719 від 02.06.2023;

- копію платіжної інструкції в іноземній валюті № 1 від 30.05.2023 та СВІФТ-протокол до неї;

- звіт №06/06/2023-10V експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 06.06.2023;

- попереднє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02.11.2021;

- висновок про якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією - «eRzeczoznawcy» від 19.04.2023;

- повідомлення від лізингодавця про виграш аукціону;

- рахунок від лізингодавця «Аlіог Leasing Sp. z.o.o.» до продавця ETMOS Sp. z о.о. S.K.;

- підтвердження банку від 06.06.2023;

- виписка з бухгалтерського обліку;

- заява ФОП ОСОБА_1 про транспортні витрати від 05.06.2023 № 25.

На вимогу митного органу додатково надана платіжна інструкція в іноземній валюті № 1 від 30.05.2023 та свіфт-протокол до неї, що на думку декларанта підтверджує ціну, що сплачена за товар.

Проте відповідач це заперечує та вважає, що відповідно до п. 2.6 Контракту № 24/05/2023 від 24.05.2023 оплата вважається виконаною при надходженні грошей на валютний рахунок продавця. Документ, який свідчить про вищевказаний факт не надано.

Крім того, платіжна інструкція № 1 від 30.05.2023 (розділ 57) містить відмінні від п. 6 Контракту № 24/05/2023 від 24.05.2023 відомості про надавача платіжних послуг отримувача: в контракті - «INGBPLPW ING Bank Slaski S.a.»; в платіжній інструкції - «ING BANK SLASKI SA INGBPLPWXXX». Враховуючи виявлені розбіжності та обставини, наданий платіжний документ не міг бути використаний митним органом, як належний та допустимий доказ фактично сплаченої суми за оцінюваний товар.

Додатково наданий СВІФТ-протокол не містить підпису та печатки уповноваженого банку про фактичне перерахування коштів отримувачу.

Наданий Звіт № 06/06/2023-10V експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 06.06.2023 не міг бути використаний як документ, що підтверджує митну вартість товару.

Відтак, декларанту надіслано повідомлення про те, що відомості, викладені у документах: - під кодом 0380 « 1/ST/2023» від 26.05.2023; - копія експортної декларації № 23PL301010E0734719 від 02.06.2023; - попереднє свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 02.11.2021; - висновок про якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією - «eRzeczoznawcy» від 19.04.2023; - повідомлення від лізингодавця про виграш аукціону; - рахунок від лізингодавця «Аlіог Leasing Sp. z.o.o.» до продавця ETMOS Sp. z о.о. S.K.; - підтвердження банку від 06.06.2023; - виписка з бухгалтерського обліку продавця можуть бути використані під час перевірки числових значень заявленої митної вартості у випадку надання митному органу перекладу цих документів на українську мову.

Під час консультації декларантом надано додаткові документи, однак надані переклади документів, підготовлені з порушенням підходів, передбачених нормативними документами, тому не можуть однозначно засвідчувати достовірність відомостей, які в них наведені.

Враховуючи викладене вище, відповідно до вимог ст. 55 Митного кодексу України 08.06.2023 митницею прийнято рішення про коригування митної вартості № UА101000/2023/000144/1.

Методи 2а і 2б не могли бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - у зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості.

Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України.

На думку відповідача, посадові особи Житомирської митниці при прийнятті оскаржуваних картки відмови від 08.06.2023 № UA101020/2023/000795 та рішення про коригування митної вартості товарів від 08.06.2023 № UА101000/2023/000144/1 діяли у повній відповідності до вимог чинного законодавства з питань митної справи.

Разом з цим, відповідач заперечує щодо стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, адже заявлений розмір витрат є завищеним та підлягає зменшенню.

17.10.2023 представник позивача подав відповідь на відзив у якій спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення.

Враховуючи, що інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, встановив наступне.

24.05.2023 позивач ФОП ОСОБА_1 уклав з фірмою ETMOS sp.z o.o. SK зовнішньоекономічний контракт про купівлю автомобіля RENAULT/MRAUTO, 2019 року випуску. (а.с. 11).

Вартість і порядок оплати автомобіля визначається п. 2 Контракту, за умовами якого становить 9740,00 євро та на умовах FCA, Модлибожице, Польща.

До митного оформлення, в тому числі для підтвердження митної вартості товару, позивач подав:

- копію рахунку (Faktura) VAT 1/ST/2023 від 26.05.2023 року;

- копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу;

- копію контракту № 24/05/2023 від 24 травня 2023 року;

- копію митної декларації країни - відправника;

- копію звіту експерта-оцінювача про визначення ринкової вартості автомобіля;

- платіжну інструкцію від 02.06.2023 року про попередню оплату митних платежів в сумі 125 000,00 грн.

В подальшому, між декларантом та відповідачем, протягом 06-08 червня 2023 року відбувалися консультації, в ході яких, позивачем було надіслано відповідачеві на його вимогу ще ряд документів на підтвердження задекларованої митної вартості придбаного автомобіля.

Митну вартість товару заявлена за основним методом - за ціною договору.

За результатами розгляду поданої декларантом електронної митної декларації та доданих до неї документів, відповідач прийняв картку відмови у прийнятті митної декларації № UA101020/2023/000795 (а.с. 10) та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA101000/2023/000144/1 від 08.06.2023 (а.с. 9).

В рішенні зазначено наступне.

Відповідно до п. 2.6 Контракту № 24/05/2023 від 24.05.2023 товар підлягає 100% передоплаті. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну (ч. 4 ст. 58 Митного кодексу України). Документами, що підтверджують митну вартість товарів, серед іншого є: 1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

На вимогу митного органу додаткова надана платіжна інструкція в іноземній валюті від 30.05.2023 № 1, що на думку декларанта, підтверджує ціну, що сплачена за товар. Відповідно до п. 2.6 Контракту № 24/05/2023 від 24.05.2023, оплата вважається виконаною при надходженні грошей на валютний рахунок продавця. Документ, який свідчить про вищевказаний факт не надано. Крім того, платіжна інструкція від 30.05.2023 № 1 (розділ 57) містить відмінні від п. 6 Контракту № 24/05/2023 від 24.05.2023 відомості про надавача платіжних послуг отримувача: в контракті «INGBPLPW ING Bank Slaski S.a.»; в платіжній інструкції - «ING BANK SLASKI SA INGBPLPWXXX». Враховуючи виявлені розбіжності та обставини, наданий платіжний документ не може бути використаний митним органом, як належний та допустимий доказ фактично сплаченої суми за оцінюваний товар.

Аргументи отримувача товару, викладені у листі від 08.06.2023 № 26 про те, що система "клієнт - банк" ПАТ АБ "Укргазбанк" розробила у своєму програмному забезпеченні максимальну суму символів - 11, а тому система автоматично дописує три символи (ХХХ) не підтверджені належним офіційним документом від ПАТ "Укргазбанк". Додатково надана виписка з особового рахунка покупця за 30/50/2023 не містить інформацію про отримувача платежу. При цьому в документі зазначено про те, що має місце валютний переказ для відправки по SWIFT № 238. Додатково наданий SWIFT від 30.05.2023 не містить в своїх реквізитах таких даних про номер. Додатково наданий Звіт № 06/06/2023-10V експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 06.06.2023 не може бути використаний як документ, що підтверджує митну вартість товару. Відповідно до Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2013, під час підготовки висновку оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел, їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані із об`єктом оцінки, тенденції та ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна та іншу істотну інформацію. Зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього.

Звіт ґрунтується на інформації про вартісні характеристики товарів лише із одного джерела -«https://suchen.mobile.de». При цьому експертом не проведено аналіз кон`юнктури ринку, не проаналізована інформація про вартісні характеристики товарів із інших джерел. Аналіз цінової інформації, викладеної в джерелах, що використана експертом для визначення середньої ціни купівлі ідентичного транспортного засобу, засвідчив те що, вона представлена відомостями про ціну продажу автомобілів, що мають більший показник пройденого кілометрошляху: стор. 6 - 516000 км, стор. 7 - 519205 км. Згідно із фото, долучених до митної декларації показник пройденого кілометрошляху оцінюваного автомобіля становить 405665 км. Різниця перевищує 110000 км. Зазначені у додатках URL-адреси (стор. 7 та 8) є такими, що не призводять до потрапляння на відповідну сторінку сайту, фотографічне зображення якої наведено у додатку.

Відповідно до п. 5.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Згідно із п. 4.4 Методики у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ повинні міститися додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки Якщо проводиться експертне дослідження (експертиза) пошкодженого КТЗ, наявність фотографій обов`язкова.

Всупереч вищезазначених вимог у Звіті відсутні фотографічні зображення технічного стану, характеру та обсягів пошкоджень транспортного засобу, що впливають на розрахунок його вартості. Додатково наданий скріншот (фото екрану), що на думку декларанта відображає ціну продажу оцінюваного транспортного засобу (завершення торгів) не міг бути використаний для підтвердження заявленої митної вартості оскільки: 1) не містить URL-адреси - повних відомостей про джерело отриманої інформації - сайт володільця аукціонного майданчика; 2) не містить інформацію про унікальний vin-код (номер шасі) автомобіля, за яким можна ідентифікувати оцінюваний транспортний засіб; 3) ціна продажу не є кінцевою, скріншот відображає інформацію про те, що аукціон триває.

Відповідно до п. 2.5 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосування митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 правильність перекладу документів, що надаються Декларантом відповідно до статті 254 Митного кодексу України, засвідчується шляхом вчинення напису "Перекладено вірно", проставленням особистого підпису особи, яка здійснила переклад, та печатки підприємства, співробітник якого зробив переклад.

Таким чином, зазначені нижче переклади документів, як документи підготовлені порушення підходів, передбачених нормативним документом, не можуть однозначно засвідчувати достовірність відомостей, які в них наведені: під кодом 0380 « 1/ST/2023» від 26.05.2023; висновок про якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією - «eRzeczoznawcy» від 19.04.2023; - повідомлення від лізингодавця про виграш аукціону; - рахунок від лізингодавця «Alior Leasing Sp. z.0.0.» до продавця ETMOS Sp. z 0.0. S.K.; - підтвердження банку від 06.06.2023; - виписка з бухгалтерського обліку продавця.

Згідно із ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проведено консультацію, в ході якої декларанту було запропоновано інформацію щодо вартості схожого товару.

Методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв?язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв?язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості.

Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару за МД: від 05.04.2023 № 23UA54U7 - «Вантажний автомобіль бортовий, тентований, що був у використанні, - марка згідно з довідником - RENAULT; - модель згідно з довідником - MASTER; - номер кузова - НОМЕР_3 - загальна кількість місць, включаючи водія - 2, (кабіна водія додатково обладнена спальним місцем), - призначення для використання по дорогах загального користування; - тип палива - дизельний; - об`єм двигуна - 2299 см.куб; - потужність - 125 кВт; - такий, що був у користуванні; - колісна формула-4х2; - рік виготовлення - 2019; - модельний рік виготовлення - 2019; - повна маса - 3500 кг; - власна маса - 2220 кг; - торговельна марка - RENAULT; виробник - RENAULT; - країна виробник - EU» - 11000,00 євро за одиницю з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Джерело інформації: Митний кодекс України від 13.03.2012 № 4495-VI, інформація щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено, які містяться в ціновій базі ЄАІС ДМСУ.

Декларант або уповноважена особа має право, відповідно до ст. 55 Митного кодексу України звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг: - у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю визначеною митним органом; - у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х Митного Кодексу України в розмірі, визначеному митним органом до ч. 7 ст. 55 Митного Кодексу України. Декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості в митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 Розділу І Митного кодексу України або до суду.

Позивач оскаржує рішення про коригування митної вартості з підстав його протиправності, тому просить його скасувати, а також просить скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, яка прийнята за наслідками цього рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до частин 1-2 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом (ч.6 ст.257 МК України).

Частиною третьою статті 318 МК України передбачено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Розділом ІІІ МК України унормовано питання митної вартості товарів, методи її визначення та наслідки виявлення розбіжностей.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ст. 52 МК України).

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 МК України, частиною першою якої обумовлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Згідно з частиною другою зазначеної статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Безспірно встановлено, що позивач в цілях митного оформлення товару який ним ввозився в режимі імпорту на підставі митної декларації № 23UA04U7 визначив митну вартість за основним методом.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи передбачені цією статтею.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 МК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч. 7 ст. 54 МК України).

Крім цього частиною 1 ст. 55 МК України митному органу надано повноваження приймати рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Проаналізувавши наведені норми Митного кодексу України суд доходить таких висновків.

Декларант (позивач) при митному оформленні товарів зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Однак митний орган (відповідач) має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом.

Зокрема митний орган може надіслати декларанту письмову вимогу про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Позиція суду узгоджується із висновком Верховного Суду викладеному у постанові від 08.06.2022 (справа № 380/1197/20).

При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

В подальшому ненадання декларантом повного переліку правомірно витребуваних документів може бути підставою для прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості та застосування іншого (не основного) методу визначення митної вартості та відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів через митний кордон.

Цими повноваженнями скористався відповідач у спірних правовідносинах прийнявши рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2023/000144/1 від 08.06.2023 та оформивши картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101020/2023/000795.

Оцінюючи рішення, що стали предметом оскарження суд повинен перевірити чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений нормами Митного кодексу України.

Суд зауважує, що повноваження митного органу витребовувати у декларанта додаткові документи підпорядковані чітким умовам їх реалізації (наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом чи уповноваженою особою). Тому за належного виконання декларантом обов`язку у спосіб подання митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості, які базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, митний орган не може витребовувати додаткові документи та ставити під сумнів застосований декларантом основний метод визначення митної вартості, а також відмовляти в оформленні та пропуску товарів.

Звідси слід зробити висновок, що підставою для негативних наслідків для декларанта у вигляді прийняття рішення про коригування митної вартості та рішення про відмову у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю може бути лише невиконання правомірної та обґрунтованої вимоги митного органу про надання тих чи інших документів.

Повертаючись до обставин цієї справи та проаналізувавши обставини, що стали підставою для оформлення митним органом вимоги про надання декларантом додаткових документів, а після цього стали підставами для прийняття оскарженого рішення та складення картки відмови суд не може погодитися із їх обґрунтованістю та законністю з огляду на те, що до митного оформлення позивачем було подано належні, достатні та достовірні документи які, підтверджують усі показники митної вартості.

У оскарженому рішенні, як на підставу для його прийняття відповідач вказав, що відповідно до п. 2.6 Контракту № 24/05/2023 від 24.05.2023, оплата вважається виконаною при надходженні грошей на валютний рахунок продавця. Документ, який свідчить про вищевказаний факт позивачем не надано. Крім того, платіжна інструкція від 30.05.2023 № 1 (розділ 57) містить відмінні від п. 6 Контракту № 24/05/2023 від 24.05.2023 відомості про надавача платіжних послуг отримувача: в контракті «INGBPLPW ING Bank Slaski S.a.»; в платіжній інструкції - «ING BANK SLASKI SA INGBPLPWXXX». Враховуючи виявлені розбіжності та обставини, наданий платіжний документ, на думку відповідача, не може бути використаний митним органом, як належний та допустимий доказ фактично сплаченої суми за оцінюваний товар.

Однак, суд зазначає, що 26.05.2023 фірмою ETMOS sp.z o.o. SK в електронному вигляді було надіслано на електронну адресу позивача рахунок (Faktura) VAT 1/ST/2023 від 26.05.2023 з пропозицією оплатити протягом 7 днів вартість автомобіля марки Renault/MRAUTO в сумі 9740,00 євро або 43859,00 злотих (а.с. 12).

Згідно платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах від 30.05.2023 № 1 позивачем за купівлю вказаного автомобіля було сплачено на банківський рахунок продавця за контрактом грошові кошти в сумі 9740,00 євро (а.с. 13).

Також, позивачем надано копію підтвердження банку від 06.06.2023 про те, що лізингодавець отримав 25.05.2023 зазначену суму коштів - 50845,74 PLN, де в призначенні платежу вказаний державний реєстраційний номер ТЗ та його марка (а.с. 39) та копію виписки з бухгалтерського обліку продавця, де зазначений рух коштів (а.с. 40).

Отже. обов`язок, що передбачений п. 4 ч. 1 ст. 53 МК в частині того, що якщо рахунок сплачено, надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; деларантом виконано.

Стосовно доводів відповідача, що у заяві ФОП ОСОБА_1 від 05.06.2023 № 25 зазначено про транспортні витрати при доставці автомобіля Renault/MRAUTO MASTER, однак при цьому не зазначено унікальний номер шасі та/або рік виготовлення транспортного засобу та за відсутності таких відомостей заява не могла бути використана для підтвердження витрат на транспортування саме оцінюваного транспортного засобу, імпортером могло бути придбано за кордоном України необмежена кількість таких транспортних засобів, суд відхиляє, оскільки за обставин справи ФОП ОСОБА_1 самостійно ніс транспортні витрати при доставці автомобіля по маршруту Модлібожице - Грушів (130 км) до кордону України (перехід Будомєж - Грушів). Витрати на паливо 750,60 грн, добові 1967,30 грн. Разом 2717,90 грн.

У заяві від 05.06.2023 № 25 чітко зазначено, що транспортні витрати понесені при доставці автомобіля Renault/MRAUTO MASTER VIN code: НОМЕР_4 , вказаний VIN code зазначений і в Контракті від 24.05.2023, тому, оскільки VIN code це індивідуальний ідентифікаційний номер, який надають кожному автомобілю під час виробництва на підприємстві, відсутні підстави стверджувати, що імпортером могло бути придбано за кордоном України необмежена кількість таких транспортних засобів.

Відповідно до абзацу 8 до графи 20 Правил заповнення декларації митної вартості, у разі відсутності будь-яких відомостей про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Отже, митний орган, вправі перевірити числові значення, наведені у заяві декларанта про транспортні витрати, та у своєму рішенні зазначити про те, які саме застосовано тарифи для відповідного виду транспорту і які було застосовано митним органом, чого фактично зроблено не було.

Щодо доводів відповідача про необхідність надання позивачем перекладу на українську мову поданих до митного контролю документів, складених польською мовою, а саме: під кодом 0380 « 1/ST/2023» від 26.05.2023; висновок про якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією - «eRzeczoznawcy» від 19.04.2023; повідомлення від лізингодавця про виграш аукціону; рахунок від лізингодавця «Alior Leasing Sp. z.0.0.» до продавця ETMOS Sp. z 0.0. S.K.; підтвердження банку від 06.06.2023; виписка з бухгалтерського обліку продавця, суд зазначає таке.

Статтею 254 МК України визначено, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Отже, вказаною статтею чітко передбачено, що митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Відтак, у разі складення документа, що подається до митного оформлення, або офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, митний орган не вправі вимагати від декларанта перекладу такого документа українською мовою.

Сама по собі форма засвідчення (оформлення) перекладу не змінює числових (вартісних та кількісних) показників перекладеного з польської на українську мову документу і, як наслідок, не може вплинути на митну вартість імпортованого товару.

Тому, вказана обставина жодним чином не стосується митної вартості товарів та не могла слугувати підставою для прийняття оскаржених рішень.

При цьому, витребовуючи переклад українською мовою вищевказаних документів відповідач не обґрунтовує необхідність надання перекладу цих документів та не зазначає, які саме відомості, зазначені в цих документах, потребують перевірки або підтвердження відомостей.

Разом з цим, позивачем надано переклад на українську мову таких документів:

- Повідомлення про виграш аукціону від 19.05.2023;

- Накладна від ПКО Лізінг S.A. NLX/23/05/000115 від 26.05.2023;

- Звіт про технічний стан автомобіля № 89/19/04/2023/PKO Leasing Remarketing від 19.04.2023;

- Бухгалтерський документ фірми Etmos Sp. Z.o.o spk.

Твердження відповідача з приводу неможливості використання, як документу, що підтверджує заявлену митну вартість товару, Звіту № 06/06/2023-10V експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 06.06.2023, у зв`язку з недотриманням експертом, на думку відповідача, Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", суд відхиляє, оскільки, вказаний висновок є чинним, а тому інформація, що міститься у ньому, могла та повинна була використовуватися відповідачем при здійсненні митного оформлення товару.

Визначення вартості КТЗ, ввезеного на митну територію України, проводилася на підставі огляду транспортного засобу, вивчення наданих Замовником копій документів та аналізу нормативної бази згідно Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затвердженої наказом міністерства юстиції України та фонду Державного майна України від 24.11.2003 року за № 142/5/2092).

Вказаний інтернет-ресурс «https://suchen.mobile.de» є однією з найбільших у світі інтернет-платформ щодо пошуку автомобілів з усієї Європи. Саме інформація на даному сайті дає експерту можливість провести аналіз кон`юктури ринку, проаналізувати інформацію про вартісні та якісні характеристики товарів, зробити порівняння та дати відповідні заключення.

Крім того, у вказаному висновку зазначено, що експертом проведено маркетингове дослідження ринку та отримано інформацію про вартість аналогічних автомобілів.

Тому, суд не встановив об`єктивних сумнівів з приводу інформації наявної у Звіті № 06/06/2023-10V експертного авто-товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 06.06.2023.

Щодо інших тверджень митного органу, які визначені як підстави для помилковості визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, суд виходить з того, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи щодо наявності в них розбіжностей, не є достатніми для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Так, Верховний Суд у постанові від 23.07.2019 року у справі № 1140/3242/18 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Отже, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Слід також зазначити, що наявність у базі ЄАІС ДМСУ інформації про те, що аналогічний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Верховний Суд в постанові від 02 липня 2020 року у справі № 804/2061/17 зауважив, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.

Поряд з цим, Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі №826/3096/16 вказав, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Крім того, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15-а, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч. 2 ст. 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄЛІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України.

Окремо суд звертає увагу на допущених відповідачем порушеннях, зокрема, норм Митного кодексу України при обранні методів визначення митної вартості товарів, що ввозились позивачем на митну територію України.

Як зазначалося, статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 13.07.2021 (справа № 200/6521/20-а) зазначив, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.

Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проаналізувавши обставини, що встановлені у цій справі суд зазначає, що надані декларантом документи виключали обґрунтовані сумніви Митного органу в правильності зазначеної митної вартості товарів, висновки про що зроблено вище. Документи які подані під час митного оформлення містили конкретні числові значення щодо ціни, яка була сплачена за товар, який ввозився на територію України в режимі імпорту. Тому, митним органом неправомірно, без достатніх на це підстав прийнято рішення про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товару.

При цьому не наведення належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом за відсутності певних документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару (постанова Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 809/872/17).

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку суд доходить висновку, що позивачем разом із митною декларацією № 23UA04U7 були надані достатні документи для митного оформлення товару, які містили повну інформацію для підтвердження достовірності задекларованої митної вартості товару.

Відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у достовірності задекларованої митної вартості товару оскільки розбіжності на які зіслався відповідач спростовано дослідженими судом доказами.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару, а відтак вказує на протиправність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару від 08.06.2023 №UA101000/2023/000144/1 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA101020/2023/000795.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтримку правомірності своєї позиції та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 5368, 00 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що між адвокатом Ковалем Т.І. (далі Адвокат) та ФОП ОСОБА_1 (далі Клієнт) укладено Угоду про надання юридичної допомоги від 02.07.2023 (далі Угода) (а.с. 45).

Згідно п. 1.1 Угоди, Клієнт замовляє та повністю і своєчасно оплачує, а Адвокат надає Клієнтові за плату юридичну допомогу по представництву інтересів Клієнта в адміністративному суді за позовом до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови.

Відповідно до п. 2 Угоди, в рамках цієї Угоди Адвокат надає Клієнт таку юридичну допомогу:

- консультації та роз?яснення з юридичних питань, усні та письмові довідки по

- юридична експертиза договорів та інших документів правового характеру, що містяться в матеріалах судової справи;

- складання процесуальних документів (заяв, клопотань, відзивів і т. ін.), необхідність яких може виникнути в процесі судового розгляду справи;

- здійснення представництва інтересів Клієнт в адміністративному суді на всіх стадіях судового провадження, включаючи апеляційну та касаційну стадії з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу та третій особі, в тому числі: з правом пред?явлення зустрічного позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмета позову, укладання мирової угоди, оскарження судових рішень у справі.

Клієнт зобов?язується виплатити адвокату, за участь в судовій справі фіксований гонорар в розмірі 6000,00 грн, який не залежить, ні від обсягу виконаної Адвокатом роботи, ні від результатів розгляду судової справи (п. 3 Угоди).

Відповідно до платіжної інструкції від 07.07.2023 № 79 позивач сплатив гонорар за правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

В той же час, відповідач заперечує щодо відшкодування витрат на правову допомогу, вказуючи на те, що заявлений розмір судових витрат є неспівмірний зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт. Тому просить відмовити у поданій заяві в повному обсязі.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням обставин справи, а саме: справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що вказує на її малозначність; виходячи з характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо); кількості сторін та відсутності інших учасників у справі; виходячи з фактично витраченого представником позивача часу, суд вважає розмір вартості наданих послуг є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

З огляду на викладене, враховуючи предмет спору, обсяг адвокатських послуг, враховуючи заперечення відповідача, беручи до уваги категорію та складність справи, суд дійшов висновку, про наявність підстав для зменшення суми витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу до 3000,00 грн. що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 08.06.2023 №UA101000/2023/000144/1.

Визнати протиправною та скасувати Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 08.06.2023 № UA101020/2023/000795.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 5368, 00 грн (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 00 копійок).

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці Державної митної служби України витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Житомирська митниця ДМС України (код ЄДРПОУ - 44005610, вул. Перемоги, 25, м. Житомир, 10003)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна