Справа № 160/28355/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 лютого 2024 рокуСправа №160/28355/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №160/28355/23 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 08.06.2023 року №160/19304/22, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 наступні періоди роботи:

1) з 12.01.2011 року по 09.11.2014 року;

2) з 10.11.2014 року по 31.03.2017 року;

3) з 01.04.2017 року по 01.10.2018 року;

4) з 11.10.2018 року по 25.04.2019 року;

5) з 01.10.2019 року по 31.12.2020 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII, з урахуванням Рішення Конституційного суду України №1-5/2018 (746/15) від 23 січня 2020 року №1-р/2020, з 19.10.2022 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 858,88 гривень (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

02 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про ухвалення додаткового рішення, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Заява обґрунтована необхідністю розподілу судових витрат в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. До заяви додано докази на підтвердження таких витрат, а також докази її направлення відповідачу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року призначено заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №160/28355/23 до розгляду в порядку письмового провадження. Встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області триденний строк з дня отримання цієї ухвали для надання суду письмових пояснень щодо поданої заяви.

12 лютого 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заперечення відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які надійшли в системі «Електронний Суд». В обґрунтування зазначає, що заявлені до відшкодування витрати на адвоката є завищеними, та неспівмірними зі складністю справи.

Відповідно до частини 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Розглянувши питання про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В тексті позовної заяви позивачем зроблено заяву про те, що докази на підтвердження понесених витрат будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду. Фактично разом з позовною заявою надано лише ордер.

У відповіді на відзив позивач не звертав увагу на цей аспект справи.

Докази на підтвердження відповідних витрат надано лише з заявою про ухвалення додаткового рішення, яку подано 02.02.2024 року (договір з адвокатом, акт здачі-прийняття робіт, платіжна інструкція).

В цій справі рішення суду ухвалено 08.01.2024 року. В електронний кабінет представника позивача рішення доставлено 12.01.2024 року о 21:18, що підтверджується довідкою, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

В свою чергу згідно п. 2 ч. 6 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

При цьому згідно цієї ж частини ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення

Отже, з 15.01.2024 року позивач вважається таким, що отримав рішення суду. Відповідно, з 16.01.2024 року розпочав свій перебіг 5-денний строк на подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та спливав 20.01.2024 року, однак був перенесений на 22.01.2024 року згідно ч. 6 ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України.

Водночас, відповідні докази надано до суду лише 02.02.2024 року. При цьому згідно змісту цих документів, станом принаймні на 18.01.2024 року вони всі вже існували.

В цій справі докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано з пропуском строку, встановленого ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при цьому такий спосіб подання доказів обрано самим позивачем.

Також законодавцем визначено процесуальний наслідок не подання доказів, а саме згідно ч.8 ст.79 Кодексу адміністративного судочинства України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Заява про поновлення відповідного строку не подана, підстави пропуску відповідного строку в заяві позивача відсутні. Відповідно, ці докази не можуть бути прийняті судом.

Якщо докази на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката, - за умови, що прохання про розподіл цих витрат буде заявлене суду до завершення розгляду справи - будуть надані по спливу п`яти днів після ухвалення судового рішення - заява про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги залишається без розгляду.

Аналогічне правозастосування здійснено Касаційним адміністративним судом в ухвалі від 07.07.2023 року у справі №340/2823/21.

Суд зазначає, що в цій справі подана позивачем заява в першу чергу є заявою про надання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, оскільки розподіл таких витрат здійснюється на підставі наданих доказів.

Окрему увагу суд звертає на те, що вказане правозастосування не є надмірним формалізмом, оскільки докази подано з пропуском строку на 11 днів, при цьому відповідні докази подавав також не позивач особисто, а представник позивача, який має статус адвоката, при цьому використано підсистему «Електронний Суд». Тобто, йдеться про відсутність будь-яких розумних підстав для незастосування прямого нормативного положення ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на зазначене, враховуючи, що представником позивача не дотримано порядку подання заяви про відшкодування судових витрат, встановленого ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, вказану заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 132-143, 241-243, 246, 252, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №160/28355/23 - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко