Справа № 344/22503/23
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/37/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Домбровської Г.В.

при секретарі с/з: Стефанюк Х.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції України

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_1 (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Департаменту патрульної поліції України (надалі також «Відповідач») про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №931211 від 11 листопада 2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАА №931211 від 11 листопада 2023 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, без врахування всіх обставин та невірного застосування норм чинного законодавства, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Як зазначив в позовній заяві Позивач, ним не порушувалися Правила дорожнього руху, оскільки, загалом не погоджуючись з наявністю підстав для зупинки його транспортного засобу, він умову пред`явлення інспектору поліції посвідчення водія та інших документів обумовлював наданням доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, однак інспектор поліції відмовився їх надати.

Крім того, Позивач покликався на те, що оскаржувану постанову винесено на невірне його прізвище (яке ним було змінено у встановленому законом порядку).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримував, просив позов задовольнити.

Представником Відповідача Департаменту патрульної поліції України, направлено на адресу суду Відзив на позов, в якому він заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні з підстав необґрунтованості. На підтвердження законності оскаржуваної постанови надано суду відповідні документи та відеодиск.

Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача у відзиві покликався на те, що оскільки Позивач вчинив порушення Правил дорожнього руху, а саме не пред`явив на законну вимогу поліцейського посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс страхування, Позивача було у встановленому чинним законодавством порядку притягнуто до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні представник Відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали та проаналізувавши пояснення представника Позивача, представника Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В С Т А Н О В И В:

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі «Правила дорожнього руху»).

Відповідно до п.п. а, б, ґ п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) (редакція від 27.03.2019).

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;

в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також (доповнено 23.01.2019) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

Згідно з частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі також «КУпАП») керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 280 КУпАП).

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

11 листопада 2023 року Інспектором взводу 2 роти ТОР управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Михальчуком І.І. винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №931211, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Вищевказану постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАА №931211 від 11 листопада 2023 року ОСОБА_1 вважає протиправною, та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Так, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень інспектор Відповідача, повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Як зазначено в Постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАА №931211 від 11 листопада 2023 року, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Мазда СХ7, номерний знак НОМЕР_1 , 11.11.2023 року о 18 год. 20 хв., м. Івано-Франківськ, вулиця Надрічна, 7, не мав при собі (не пред`явив) посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на ТЗ, чим порушив пункт 2.1. ПДР.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

В ході розгляду даної адміністративної справи Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, виконано обов`язок щодо доведення правомірності винесеної постанови, яка оскаржується Позивачем, надано Суду належні докази на підтвердження такого.

Так, на наданому представником Відповідача разом із відзивом на позов відеодиску чітко видно фіксацію факту порушення Позивачем пункту 2.1 ПДР, який після зупинки його транспортного засобу на законну вимогу інспектора поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на ТЗ та страховий поліс.

При цьому, Суд зауважує, що вступивши у полеміку з інспектором поліції, Позивач після неодноразових вимог поліцейського надати відповідні документи ігнорував такі вимоги, безпідставно не виконуючи їх.

І тільки після повідомлення інспектором поліції про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.126 КУпАП, в подальшому ОСОБА_1 почав здійснювати спроби надати такі документи.

В той же час, Суд особливо наголошує на тому, що відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний, зокрема:

на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка") або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» до обов`язків учасників дорожнього руху віднесено, зокрема:

знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху;

виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух;

Пунктом 2.4 Правил дорожнього руху визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:

а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

Таким чином, Суд наголошує, що після зупинки транспортного засобу пред`явлення водієм документів на вимогу працівника поліції є його обов`язком, а не правом, і не може бути обумовлено суб`єктивною позицією чи особливостями правосвідомості (її відсутністю) водія.

Зі змісту наданого відеодиску Судом встановлено, транспортний засіб Позивача було зупинено працівниками поліції охорони у зв`язку з порушенням водієм, на думку інспектора поліції, Правил дорожнього руху. В подальшому викликано екіпаж патрульної поліції для встановлення відповідних обставин вучинення адміністративного правопорушення.

Одразу після представлення особи поліцейського (який на вимогу Позивача пред`явив йому для огляду своє службове посвідчення), на запитання Позивача щодо причин зупинки інспектором поліції було чітко і доступно роз`яснено Позивачу причини зупинки (порушення ним ПДР в частині здійснення перетину подвійної суцільної лінії) і висунуто законну вимогу про пред`явлення для перевірки документів, зазначених в пункті 2.1 ПДР.

Суд зауважує, що згідно загальних положень закону про адміністративну відповідальність перш, ніж розпочати розгляд справи про адміністративне правопорушення, інспектор поліції зобов`язаний встановити особу водія, наявність у нього посвідчення на керування транспортним засобом та перевірити інші документи, передбачені пунктом 2.1 ПДР.

Саме після перевірки такого інспектор поліції, як уповноважена посадова особа органу поліції, у разі наявності для цього передбачених КУпАП підстав, розпочинає розгляд справи про адміністративне правопорушення, в рамках чого водій, в тому числі, має право вимагати пред`явлення поліцейським доказів вчинення правопорушення (чому кореспондує обов`язок поліцейського надати чи пред`явити такі докази), а також надати свої пояснення та висунути заперечення щодо порушення ним Правил дорожнього руху, заявити відповідні клопотання тощо.

Натомість, замість виконання законної вимоги поліцейського, що є обов`язком водія, Позивач розпочав дискусію з поліцейським з приводу своїх сумнівів у порушенні ним Правил дорожнього руху у відповідній частині, висував вимогу щодо пред`явлення доказів вчинення такого порушення.

При цьому, посилання Позивача на те, що в нього такі документи (посвідчення, реєстраційне свідоцтво, страховий поліс) наявні, чи будуть надані згодом і тому подібне не вважається належним виконанням обов`язку водія щодо надання документів на вимогу поліцейського.

Зі змісту відеодиску вбачається, що після неодноразових пропозицій інспектора поліції на адресу ОСОБА_1 пред`явити документи та неодноразових відмов Позивача виконати такий обов`язок, інспектором вірно встановлено вчинення ОСОБА_1 дій, що містять ознаки адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 126 КУпАП, та розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Посилання Позивача на факт наявності у нього відповідних документів та бажання їх надання інспектору поліції і незаконну відмову останнього у їх огляді, є безпідставними і не підтвердженими, містять ознаки ситуативної форми захисту.

Порушень закону та процедури притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП Судом не встановлено.

Посилання Позивача на відсутність підстав для зупинки транспортного засобу могли би бути підставами іншого предмету позову, однак не спростовують правомірності оскаржуваної постанови.

Інших належних доказів на підтвердження протиправності оскаржуваної постанови позовна заява не містить, і Позивачем таких доказів суду не надано.

Доводи Позивача щодо допущених Відповідачем процесуальних порушень при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження належними доказами.

Стосовно доводів Позивача про винесення оскаржуваної постанови на інше прізвище (« ОСОБА_3 », а не « ОСОБА_4 »), як на підставу незаконності оскаржуваної постанови, Суд зауважує на те, що в судовому засіданні Позивач підтвердив ту обставину, що прізвище « ОСОБА_3 » є його попереднім прізвищем, яке 20 червня 2023 року було змінено ним на прізвище « ОСОБА_4 » (Свідоцтво про зміну імені серія НОМЕР_2 (а.с.10). Від ідентифікаційного коду Позивач офіційно відмовився, що підтверджується записом у його паспорті (а.с.12).

Разом з тим, в судовому засіданні Позивач не заперечив, а підтвердив ту обставину, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є однією і тією ж особою; а прізвище « ОСОБА_3 » є його попереднім прізвищем, яке було змінено 20 червня 2023 року.

Зі змісту відеодиску, доданого до відзиву на позов, Судом також встановлено, що у зв`язку з ненаданням Позивачем інспектору поліції документів на його законну вимогу, особу Позивача інспектором встановлювалося із загальної бази працівників поліції, де також містилося фото Позивача.

Натомість Позивач, як би це мав зробити законослухняний громадянин, не повідомив інспектора поліції про зміну свого прізвища.

Отже, враховуючи вищевикладене, обставину зміни Позивачем 20.06.2023 року свого прізвища та не повідомлення про це інспектору поліції, зважаючи на те, що підставою зазначення в оскаржуваній постанові старого прізвища Позивача була саме бездіяльність Позивача (який на законну вимогу працівника поліції безпідставно не надав передбачені законом документи на посвідчення своєї особи та не повідомив інспектора поліції про зміну прізвища), Суд вважає, що зазначення у постанові попереднього прізвища Позивача не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Крім того, зміна імені чи прізвища особи відповідно до чинного законодавства не припиняє існуючих прав та обов`язків такої особи, а надане законом право на зміну імені не може використовуватися особою для уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення та виносячи за її результатами оскаржувану постанову, інспектором Відповідача не було порушено вимог закону, а, відтак, підстави для скасування оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем , як суб`єктом владних повноважень, виконано обов`язок щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є необґрунтованими, та, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 33, 126 ч. 1, 251, 252, 254, 256, 258 КУпАП, керуючись ст. ст. 9, 77, 241-246, 286 КАС України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 19.02.2024 року.

Суддя Домбровська Г.В.