Справа № 380/2830/24
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

19 лютого 2024 рокусправа №380/2830/24

Суддя Львівського окружного адміністративного суду О.П. Хома, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 загону Державної прикордонної служби України, Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Каверін Сергій Миколайович, звернувся до суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (далі відповідач-1, в/ч НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-2, в/ч НОМЕР_3 ), Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України (далі відповідач-3, в/ч НОМЕР_4 ), в якому просить:

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону ДПС України (в/ч НОМЕР_2 ) щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу за період із 01.12.2015 по 29.03.2016 включно із урахуванням іншого ніж січень 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін ДПС України (в/ч НОМЕР_2 ) нарахувати позивачу індексацію грошового забезпечення за період із 01.12.2015 по 29.03.2016 включно із урахуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та виплатити з відрахуванням виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_3 ) щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2016 по 28.02.2018 включно з із урахуванням іншого, ніж січень 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2016 по 28.02.2018 включно із урахуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та виплатити з відрахуванням виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати індексації різниці грошового забезпечення позивачу за період із 01.03.2018 до 05.04.2018 включно;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію різницю грошового забезпечення за період із 01.03.2018 до 05.04.2018 включно у розмірі 4436,87 грн на місяць та виплатити із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб;

- визнати протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ) щодо не нарахування та невиплати індексації різниці грошового забезпечення позивачу за період із 06.04.2018 по 14.06.2021 включно;

- зобов`язати Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України (в/ч НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити позивачу індексацію різницю грошового забезпечення за період із 06.04.2018 по 14.06.2021 включно у розмірі 4436,87 грн на місяць та виплатити із одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб.

Ухвалою від 08.02.2024 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), залишена без руху, з підстав пропуск строку звернення до суду з даним позовом.

Позивачем 13.02.2024 (вх. №11781) на виконання ухвали від 08.02.2024 подано заяву про усунення недоліків.

Заява не містить пояснень причин пропуску строку звернення до суду та зводиться до твердження про не застосування до даного спору, пов`язаного із недотриманням законодавства про оплату праці, строків звернення до суду, встановлених чинною редакцією статті 233 КЗпП України. Така позиція обґрунтовується тим, що на момент виключення позивача із списків особового складу, діяла стара редакція статті 233 КЗпП України, відповідно до якої не обмежувалось будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, тому в даному випадку необхідно керуватись статтею 233 КЗпП України в редакції до внесення змін 19.07.2022. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, відповідно до якого зазначає, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки на час звільнення позивача (03.08.2021) звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати відповідно до чинної на той час редакції статті 233 КЗпП України не обмежувалось будь-яким строком, у нього були абсолютно законні очікування реалізувати право на захист своїх прав у майбутньому. На підтвердження викладеної позиції посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №260/3564/22 та від 07.09.2023 у справі №620/1201/23.

Розглядаючи питання дотримання строків звернення до суду з даним позовом, суддя зазначає таке.

Строки звернення до суду визначені статтею 122 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тому при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізналася» та «повинна була дізнатись».

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові в справі №380/2355/20 від 28.05.2021.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує дії відповідачів щодо неповноти виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.06.2021 під час проходження військової служби.

Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку із проходженням позивачем публічної (військової) служби та стосуються виплати індексації грошового забезпечення як складової грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі - Закон №2352-ІХ) внесено зміни, зокрема до статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Закон № 2352-ІХ набрав чинності 19.07.2022.

Стаття 233 КЗпП України (в редакції, чинній на дату подання позовної заяви до суду) врегульовує питання строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів таким чином.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Водночас, статтею 233 КЗпП України передбачена можливість у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, поновлення вказаних строків, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Відповідно до пункту 1 глави ХІХ Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 згаданого Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, обмеження щодо застосування строків, визначених частиною другою статті 233 КЗпП України, скасовано 30.06.2023.

Представник позивача в заяві про усунення недоліків, обґрунтовуючи свою позицію, посилається на рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп та стверджує про застосування до даного спору частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів. Враховуючи, що на час звільнення позивача діяла редакція статті 233 КЗпП України до внесення змін 19.07.2022, яка передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, то позивачем не порушено строк звернення до суду для захисту своїх прав.

З цього приводу звертаю увагу на те, рішення від 09.02.1999 № 1/99-рп стосувалося питання неоднозначного застосування положень частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів при застосуванні обласними управліннями Національного банку України Закону України "Про внесення змін до деяких декретів Кабінету Міністрів України з питань валютного регулювання" від 3 червня 1997 року № 295/97-ВР, яким скасовано обов`язковий продаж валютних надходжень і відповідальність юридичних осіб.

Натомість в даній справі правовідносини стосуються трудового спору стосовно неповноти нарахування та виплати грошового забезпечення під час проходження військової (публічної) служби.

Тому застосування до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1/99-рп є некоректним.

Щодо доводів з посиланням на правові висновки, викладені у постановах Верховного суду від 06.04.2023 у справі №260/3564/22 та від 07.09.2023 у справі №620/1201/23, зазначаю таке.

Постанова Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №260/3564/22 стосується виплати додаткової винагороди працівникам Служби судової охорони України в період дії воєнного стану працівникам судової охорони, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, тобто стосується інших правовідносин.

Стосовно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 07.09.2023 у справі №620/1201/23, то така якраз і полягає у тому, що "до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права".

Окрім того, обставини справи №620/1201/23 є відмінними від даної справи, оскільки Верховний Суд встановив, що позивачем дотримано тримісячний строк звернення до суду, оскільки позивача було звільнено зі служби 03.11.2022, натомість він звернувся до суду першої інстанції 03.02.2022, у зв`язку чим Верховний Суд констатував, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли хибного висновку, щодо застосування до спірних правовідносин місячного строку звернення до суду, передбаченого частиною першою статті 122 КАС України.

Таким чином, правова позиція Верховного Суду, яка враховується при розгляді цієї справи, полягає у наявності тримісячного строку звернення до суду, передбаченого частиною другою статті 233 КЗпП України, а не місячного строку звернення до суду, передбаченого частиною першою статті 122 КАС України.

Згідно з витягом з наказу Начальника Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України від 17.06.2021 №123-ОС позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 03.08.2021.

Позивач звернувся до суду 06.02.2024, тобто через три з половиною роки після виключення його зі списків особового складу.

Ураховуючи викладене в сукупності, звернення позивача з даним позовом відбулося через півтора року з моменту внесення змін до статті 233 КЗпП України (19.07.2022), які передбачають звернення до суду для вирішення трудового спору в тримісячний строк, з дня коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про порушення свого права, та через сім місяців після скасування карантину.

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Позивачем не наведено переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення до суду за захистом своїх прав, заяву про поновлення строку звернення до суду на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 08.02.2024 не подано, що свідчить про невиконання вимог такої ухвали.

Вказане зумовлює повернення позивачу позовної заяви та доданих до неї матеріалів на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України у зв`язку із не усуненням недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про його повернення.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 160, 169, 243, 248, 256, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 загону Державної прикордонної служби України, Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя О. П. Хома