Справа № 560/11287/23
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/11287/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

19 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №13 від 18.01.2023 року "Про відмову в призначенні пенсії";

- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 пенсійні виплати починаючи з моменту їх припинення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.08.2023 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії від 18 січня 2023 року №13.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області поновити ОСОБА_1 пенсійні виплати починаючи з моменту їх припинення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати у вказаній частині та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №13 від 23.07.2021 року був пенсіонером та отримував пенсію за віком з 08.04.2021 року. При зверненні з заявою про призначення пенсії відповідачу надано також документи, що підтверджують його стаж на території Російської Федерації за період з 03.12.2002 року по 20.12.2005 року в ЗАТ «Інститут Оргенергобуд» та з 03.06.2008 року по 31.03.2021 року в АТ «Атомбудекспорт», а також трудову книжку.

При призначенні пенсії ОСОБА_1 зараховано до страхового стажу періоди роботи з 03.12.2002 року по 20.12.2005 року в ЗАТ «Інститут Оргенергобуд» та з 03.06.2008 року по 31.03.2021 року в АТ «Атомбудекспорт», а загальний страховий стаж становив 42 роки 6 місяців 8 днів.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду Хмельницької області від 19 липня 2022 року по справі №560/6533/22, що залишено в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2022 року визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за періоди грудень 2002 року - грудень 2005 року та червень 2008 року - березень 2021 року згідно довідок про заробітну плату ОСОБА_1 №32/18-3П від 19.09.2018 року та №007/290/21-39 від 06.04.2021 року при призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо перерахунку призначенної пенсії з врахуванням при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 заробітної плати за періоди грудень 2002 року - грудень 2005 року та червень 2008 року - березень 2021 року згідно довідок про заробітну плату ОСОБА_1 №32/18-3П від 19.09.2018 року та №007/290/21-39 від 06.04.2021 року, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

18 січня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення №13, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії та не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 03.12.2002 року по 20.12.2005 року в ЗАТ «Інститут Оргенергобуд» та з 03.06.2008 року по 31.03.2021 року в АТ «Атомбудекспорт», оскільки відсутня сплата до Пенсійного фонду російської федерації.

Позивач, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення №13 від 18.01.2023 року суперечить як рішенню Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі №560/6533/22 так і правовим позиціям Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17).

При прийнятті рішення суд першої інстанції врахував численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17) при розгляді аналогічних спорів: касаційний суд неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відзначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) передбачено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі і із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як встановлено судом з матеріалів справи, згідно рішення №13 від 18.01.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки до страхового стажу не враховано періоди роботи з 03 грудня 2002 року по 20 грудня 2005 року та з 03 червня 2008 року по 31 березеня 2021 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації.

Згідно доводів апелянта, обов`язкової умовою для обчислення пенсії є підтвердження нарахування заробітної плати первинними документами.

Так, згідно ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Відповідно до статті 24 Закону 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. З 01.01.2004 страховий стаж обчислюється органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (згідно даних про сплату страхових внесків).

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім періодів роботи, до страхового стажу зараховуються військова служба, навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах та в училищах.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, час навчання у вищих навчальних та професійних навчально-виховних закладах враховується до страхового стажу на підставі дипломів, посвідчень, свідоцтв та інших документів, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Період навчання зараховується до страхового стажу з 1 вересня по дату прийняття екзаменаційною комісією рішення про присвоєння кваліфікації.

Тобто, при обчисленні розміру пенсії, зарахування до страхового стажу періодів роботи на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав (далі-Держави СНД), в тому числі до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати з 01.01.2004 за періоди роботи на території Держав СНД здійснюється при підтвердженні сплати страхових внесків (зборів) до відповідного фонду Держави СНД на території якої проводилась трудова діяльність, або за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Водночас, слід звернути увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Тому відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів з єдиної підстави, такої як відсутність даних про сплату страхових внесків, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства. Будь-яких доказів, які б свідчили про несплату страхових внесків до пенсійних органів російської федерації саме з вини позивача суду не надано.

Крім цього, ОСОБА_1 не повинен відповідати за ймовірне неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, оскільки за правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17 та від 01.03.2021 у справі №423/757/17, несплата страхувальником страхових внесків (або відсутність інформації про таку сплату в системі персоніфікованого обліку) не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Посилання відповідача на відсутність даних підприємства іншої держави про сплату ним страхових внесків для нарахування пенсії не може бути підставою для настання для позивача несприятливих наслідків, з урахуванням того, що сам пенсіонер вчинив усі необхідні дії для призначення пенсії з урахуванням заробітної плати за відповідний період.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 по справі №348/463/17 та від 13.02.2020 по справі №523/19088/16-а та від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

Доводи апелянта з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду 30 вересня 2019 року у справі №754/11370/16-а, суд вважає помилковими, оскільки ці справи не є тотожними. У справі №754/11370/16-а судом було встановлено, що розрахункові листи, які позивач надав до пенсійного органу, не засвідчені у встановленому законодавством порядку, не містять даних про особу, що їх завірила, не всі розрахункові листи мають дані про місяць зарплати. Крім того, не всі суми, зазначені у довідці про зарплату, відповідають даним про зарплату у розрахункових листах.

Суд також зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №291/99/17.

Крім того, той факт, що із заробітної плати позивача проводились вирахування в Пенсійний фонду російської федерації згідно законодавства, що встановлено Хмельницьким окружним адміністративним судом в рішенні від 19 липня 2022 року справа №560/6533/22, та відповідно до ст.78 КАС України не підлягає доказуванню.

Таким чином, під час обчислення пенсії за віком підлягає врахуванню також заробітна плата (дохід) за вказані періоди роботи, як це передбачено ч. 3 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Встановлено, що рішення про призначення пенсії позивачу №13 від 23.07.2021 року, як акт індивідуальної дії, не скасовано, однак оскаржуваним рішенням від 18.01.2023 року виплата раніше призначеної позивачу пенсії припинена, отже вказане рішення прийнято не на підставі чинних нормативно-правових актів та суперечить рішенню Хмельницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі №560/6533/22, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 пенсійні виплати починаючи з моменту їх припинення.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.