Справа № 420/6590/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/6590/23

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

повний текст судового рішення

складено 29.06.2023, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенко О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій академії (м. Одеса), а саме:

- визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення повного розрахунку (невиплати в повному обсязі одноразової грошової допомоги) у день виключення зі списків особового складу (21 вересня 2022 року) і в подальшому з 22 вересня 2022 року по 07 березня 2023 року;

- зобов`язання нарахувати і виплатити середнє грошове забезпечення за весь час затримки повного розрахунку (невиплати в повному обсязі одноразової грошової допомоги) з 22 вересня 2022 року по день фактичного розрахунку 07 березня 2023 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 вересня 2022 року по 06 березня 2023 року включно.

- зобов`язано нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22 вересня 2022 року по 06 березня 2023 року включно, розміром 117 913,69 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким залишити адміністративний позов без розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції безпідставно застосовано положення ст. 117 КЗпП України під час розгляду даної справи, так як вони не поширюють свою дію на спірні правовідносини.

При цьому, на переконання апелянта, виплата позивачу грошової допомоги на його звернення не є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні, оскільки на момент звільнення з військової служби позивач не заперечував про його виключення зі списків особового складу військової частини та не надав усіх доказів для виплати відповідної допомоги.

Крім того, апелянт вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , у період з 29 серпня 2018 року по 21 вересня 2022 року, проходила військову службу у Військовій академії (м. Одеса).

Наказом начальника Військової академії від 21 вересня 2022 року № 272 позивача виключено зі списків особового складу академії та всіх видів забезпечення.

При цьому у наказі зазначено, що календарна вислуга років позивача у Збройних Силах України становить 15 років 11 місяців, пільгова 11 місяців.

Крім того, у наказі вказано виплатити позивачу одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до Порядку №260 від 07 червня 2018 року у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 6 календарних років у сумі 79 850,00 грн.

Між тим, 28 жовтня 2022 року представник позивача звернувся до Військової академії (м. Одеса) із адвокатським запитом щодо проведення позивачу перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з вислуги років 15 років 11 днів, а не 6 років, як то було вказано у наказі від 21.09.2022 року №272.

В свою чергу, 07 листопада 2022 року Військова академія (м. Одеса) відмовила позивачу у виплаті вищезазначеної допомоги, оскільки у нього відсутні відомості стосовно виплати чи невиплати позивачу одноразової грошової допомоги за попереднім місцем проходження служби в органах внутрішніх справ.

При цьому, 07 береня 2023 року Військовою академією (м. Одеса) нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомоги при звільнені, розміром 117 928,97 грн.

В свою чергу, бажаючи стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивач має право на отримання частини середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України (в редакції чинній на момент звільнення позивача), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України (в редакції чинній на момент звернення до суду), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України (в редакції чинній на момент звернення до суду), при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, так як йому на момент звільнення не виплачено у повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні.

В даному випадку, позивач вважає, що він має право на отримання середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби по день фактичного розрахунку, відповідно до положень ст. 117 КЗпП України.

При цьому, із зібраних матеріалів у справі та наданих сторонами пояснень вбачається, що позивача з 21 вересня 2020 року виключено зі списків особового складу Військової академії (м. Одеса).

Між тим, на звернення позивача Військовою академією (м. Одеса) 07 березня 2023 року доплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, розміром 117 928,97 грн (а.с. 22).

В свою чергу, судом першої інстанції, погоджуючись з доводами позивача про наявність у нього права на отримання середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із військової служби, зобов`язано Військову академію (м. Одеса) нарахувати пропорційну отриманій виплаті грошової допомоги суму середнього заробітку з 22 вересня 2022 року по 06 березня 2023 року, розміром 117 913,69 грн.

Між тим, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначати наступне.

Так, з аналізу вищевикладених нормативно-правових актів вбачається, що військовослужбовцю, станом на день виключення зі списку особового складу військової частини мають виплатити усі належні йому кошти, пов`язані з проходженням військової служби, зокрема одноразова грошова компенсація за невикористані дні відпустки.

Між тим, колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В даному випадку, нормами спеціального законодавства не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців з військової служби.

В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносин необхідно зауважити, що неможливість поширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, а тому колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положень статей 116 та 117 КЗпП України, як таких, що є загальними та поширюються на всіх працівників в Україні.

В даному випадку, аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду, а саме: від 10 травня 2019 року (справа № 811/276/16), від 07 лютого 2019 року (справа № 804/5067/16), від 14 березня 2019 року (справа № 820/660/17).

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції під час вирішення цього спору керувався правовими висновками Верховного Суду, згідно яких, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Проте, колегія суддів зазначає, що наведений у відповідних постановах Верховного Суду підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням попередньої редакції ст. 116 та ст. 117 КЗпП України, а тому такий підхід наразі не є актуальним.

Вказаний висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Верховного Суду від 28 червня 2023 року (справа № 560/11489/22).

В свою чергу, колегія суддів враховує, що на час ухвалення відповідних постанов Верховного Суду, ст. 117 КЗпП України діяла в редакції, яка не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Між тим, запровадження законодавцем обмеження періоду за який працівникові передбачено виплату середнього заробітку у чинній редакції ст. 117 КЗпП України, на переконання колегії суддів, спрямоване на встановлення чіткого нормативного способу зменшення суми середнього заробітку.

Крім того, законодавцем передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум та якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З іншого боку, колегія суддів враховує, що відповідні норми також передбачають обов`язок з виплати працівникові усієї суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір.

Між тим, колегія суддів враховує, що у межах спірних правовідносин позивач не звертався до суду за стягненням частини належної йому вихідної допомоги, так як така доплата, розміром 117 928,97 грн, добровільно виплачена позивачу на його звернення.

Тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково обраховано розмір середнього заробітку позивача із застосуванням підходу щодо зменшення суми середнього заробітку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, а саме неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі вимог апеляційної скарги та стягнути на користь позивача усю суму належного йому середнього заробітку.

З іншого боку, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів враховує наступне.

В даному випадку, судом першої інстанції встановлено, що середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 1286,06 грн.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що період затримки з 22 вересня 2022 року по 06 березня 2023 року, включає в себе 118 робочих днів, а тому сума середнього заробітку за відповідний період складає 151 755,08 грн.

Вказані розрахунки не оскаржено суб`єктом владних повноважень у межах доводів його апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач має право на виплату середнього заробітку за відповідний період у повному обсязі, обрахованому судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у межах спірних правовідносин є стягнення на його користь обрахованої вище суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З іншого боку, колегія суддів не приймає доводів апелянта про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, так як згідно ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, у межах спірних правовідносин позивачем отримано доплату вихідної допомоги 07 березня 2023 року та подано даний адміністративний позов 30 березня 2023 року, тобто у межах встановленого місячного строку.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно п. 1 глави XIX КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

При цьому, згідно п. 1 постанови КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Враховуючи викладене, колегія суддів також не приймає доводів апелянта про те, що позивач мав звернитись до суду з даним позовом про вирішення трудового спору у межах тримісячного строку, встановлено ст. 233 КЗпП України.

Між тим, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального при розгляді даної справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року змінити, виклавши 3 абзац резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Військової академії (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 22 вересня 2022 року по 06 березня 2023 року, розміром 151 755,08 грн (сто п`ятдесят одна тисяча сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 08 копійок, з відрахуванням належних до сплати податків та зборів.».

В іншій частині, резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року залишити без змін.

Судові витратити зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги - покласти на апелянта.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян