Справа № 280/10307/23
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року Справа № 280/10307/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Берестовенко Діни Олегівни (вул. Рекордна, 39, м. Запоріжжя), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ), про визнання протиправними та скасування наказів, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2022 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), в особі представника - адвоката Берестовенко Діни Олегівни, до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить:

визнати протиправними та скасувати накази командира військової частини НОМЕР_1 про виплати №270 від 01.10.2022р, №329 від 01.11.2022р, №356 від 01.12.2022р, №2 від 02.01.2023р, №49 від 01.02.2023р, №90 від 01.03.2023р, №192 від 06.05.2023р в частині виплати ОСОБА_2 ;

визнати протиправною бездіяльність, а саме нездійснення виплати відповідачем грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу, протиправною та зобов`язати відповідача здійснювати виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу в повному розмірі, що згідно розрахунків відповідача становить 100 000,00 гривень щомісячно з дати зникнення безвісти ОСОБА_3 (з 28.02.2022р).

Крім того, до позову додане клопотання про витребування відомостей у Акціонерного товариства «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» з банківських рахунків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , якого визнано безвісти відсутнім, де отримувачами грошей були наступні особи: ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_3 (мати позивача), ОСОБА_1 (позивач) РНОКПП НОМЕР_4 (клієнт), а також Національний авіаційний університет (вищий навчальний заклад, в якому навчався позивач).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.02.2022 його батько ОСОБА_3 зник безвісті під час бойових дій. Позивач звертався 07.06.2023 та 23.08.2023 до відповідача із заявами про виплату грошового забезпечення, яке належать його зниклому безвісті батькові, але відповіді не отримав. З отриманої на адвокатський запит представника позивача інформації позивачем було з`ясовано, що виплата грошового забезпечення здійснювалася громадянці ОСОБА_2 , матері ОСОБА_3 , на підставі її заяви (вх. №1781 від 18.09.2022р.). Після отримання заяви від позивача виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 були призупинені, проте виплату такого грошового забезпечення відповідач позивачу не здійснював. Зазначає, що він перебував на утриманні батька та іншого доходу не отримував, а до грудня 2022 року навчався у вищому навчальному закладі - Національний авіаційний університет. Посилаючись на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (далі - Порядок №884), вважає, що має право на отримання грошового забезпечення свого батька, який зник безвісті. Просить скасувати накази відповідача, якими виплата такого грошового забезпечення здійснювалась матері його батька, що зник безвісті, та виплата такого грошового забезпечення має здійснюватися позивачу.

Ухвалою від 13.12.2023 позов був залишений без руху, позивачу наданий час для усунення недоліків позову.

25.12.2023 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшла заява на усунення недоліків позову, до якої додано уточнений позов.

В уточненому позові в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог визначено ОСОБА_2 .

Ухвалою від 29.12.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (далі - третя особа), розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08.01.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що з огляду на норми Порядку №884, грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

1) дружині (чоловіку); а в разі її (його) відсутності

2) повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним);

3) або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку);

4) а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців;

5) або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Виходячи з мотивів позовної заяви, Позивач вважає себе особою, яка має право на отримання виплат, передбачених п. 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011) та п. 7 Порядку №884, вказуючи, що перебував на утриманні зниклого безвісти батька - ОСОБА_3 . Натомість, позивачем не надано жодного доказу перебування на утриманні зниклого безвісти батька - ОСОБА_3 , що вказує на відсутність між позивачем та відповідачем суспільно-правового спору. Додані до позовної заяви копії платіжних документів не є доказами утримання позивача його батьком, адже підтвердити перерахування коштів від батька сину (або на користь сина) за копіями документів не можливо. Будь-якої системності перерахування ОСОБА_3 грошових коштів на користь позивача, суду не надано, а тому, вказані копії платіжних документів, не є належними доказами утримання позивача його батьком. Окрім того, позивачем не надано належних доказів відсутності або наявності отримання будь-яких доходів, у тому числі і від батька. Жодних угод, рішень суду та іншого, на підтвердження факту утримання ОСОБА_3 позивача, суду не надано. Навпаки, відповідач у повній відповідності до чинного законодавства, отримавши заяву від матері безвісти відсутнього ОСОБА_3 заяву, розпочав виплату грошового забезпечення, передбаченого п. 6 ст. 9 Закону №2011 та Порядком № 884, адже будь-яких осіб, які «претендували» на отримання вищезазначеного грошового забезпечення окрім матері безвісти відсутнього ОСОБА_3 не існувало і не існує на даний час. Крім того, вважає заявлений позов безпідставним.

15.01.2024 засобами системи «Електронний суд» від представника позивача до суду надійшли відповідь на відзив та клопотання про відкладення розгляду справи. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що позивач має право на отримання грошового забезпечення безвісті зниклого батька. Відповідач не отримав від відповідача рішення щодо виплати чи відмови виплати зазначеного грошового забезпечення, тому і звернувся до суду із цим позовом. Вважає, що додані до позову документи свідчать про його перебування на утриманні батька.

06.02.2024 від представника позивача засобами системи «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів.

Станом на дату вирішення цієї справи відповідач не скористався правом подання до суду заперечень на відповідь на відзив, а третя особа правом надання пояснень на позов.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач 18.06.2000 р.н. є сином ОСОБА_3

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в складі ВЧ НОМЕР_1 .

Сповіщенням від 20.06.2022 №996 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив третю особу - матір ОСОБА_3 про зникнення безвісті 28.02.2022 її сина (батька позивача) під час ведення бою з противником.

Листом від 30.08.2023 на звернення позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 було надано копію цього сповіщення.

Наказами відповідача №270 від 01.10.2022, №329 від 01.11.2022, №356 від 01.12.2022, №2 від 02.01.2023, №49 від 01.02.2023, №90 від 01.03.2023, №192 від 06.05.2023 було призначено виплати третій особі грошового забезпечення її безвісті відсутнього сина (за її заявою вхідний №1781 від 18.09.2022).

Наказом відповідача від 02.06.2023 №235 виплата грошового забезпечення третій особі була призупинена.

За вхідним №3535 від 07.06.2023 відповідачем було зареєстровано звернення позивача про виплату грошового забезпечення безвісті відсутнього батька.

Станом на дату розгляду справи будь-якої інформації про наслідки розгляду звернення позивача до відповідача про виплату грошового забезпечення до суду не надійшло.

На запит представника позивача листом від 23.10.2023 №3303 відповідачем була надана інформація щодо причин не розгляду звернення позивача за виплатою грошового забезпечення.

Вважаючи оскаржувані накази в частині виплати третій особі грошового забезпечення протиправними, а також протиправною бездіяльність відповідач щодо невиплати позивачу зазначеного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ст. 9 Закону №2011 за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців:

дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до п.п. 4-7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Міноборони, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міноборони, Головний орган військового управління Національної гвардії, Адміністрація Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Адміністрація Держспецзв`язку, Адміністрація Держспецтрансслужби мають право отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

З наведеного вбачається, що право отримання грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця належить таким членам його сім`ї:

1) дружині (чоловіку),

2) а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним),

3) або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку),

4) а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців,

5) або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

В даному випадку позивач (повнолітня особа) обґрунтовує своє право перебуванням на утриманні батька.

Суд зазначає, що за приписами ч. ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Тобто нормою ч. 1 ст. 199 СК України встановлений граничний строк зобов`язань батьків утримувати повнолітніх доньки, сина - до досягнення двадцяти трьох років, проте цей обов`язок припиняється у разі припинення навчання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач досяг 23-річного віку 18.06.2023, а закінчив навчання 31.12.2022 (лист юридичного факультету Національного авіаційного університету від 18.01.2024 №02, наданий на запит представника позивача, навчався на здобуття ступеню бакалавра з 01.09.2017 по 30.06.2021, на здобуття ступеню магістра з 01.09.2021 по 31.12.2022).

Відтак, станом на дату звернення до відповідача із заявою про виплату грошового забезпечення безвісті зниклого батька обов`язок ОСОБА_3 утримувати свого повнолітнього сина (позивача) припинився, внаслідок припинення ним (позивачем) навчання.

При цьому суд зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів належності позивача до будь-яких інших осіб (членів сім`ї), які мають право на отримання грошового забезпечення безвісно зниклого військовослужбовця.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів відповідача, якими призначена виплата грошового забезпечення безвісті зниклого ОСОБА_3 його матері, суд зазначає, що чинним Порядком №884 виникнення права на отримання грошового забезпечення безвісті зниклого військовослужбовця пов`язане з зверненням відповідного члена сім`ї до військової частини з відповідною заявою.

Оскільки станом на дати прийняття оскаржуваних наказів позивач не звертався до відповідача із відповідною заявою про виплату грошового забезпечення безвісті зниклого батька, відповідно, такі накази не можуть бути визначні протиправними, у зв`язку із не реалізацією позивачем свого права у період їх видання.

Суд зазначає, що за правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 по справі №560/17953/21, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні.

При цьому суд зазначає, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даній справі позивач не довів належними та достатніми доказами наявність у нього права на отримання грошового забезпечення батька, який безвісті відсутній.

При цьому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, суд розглянув дану справу в межах заявлених позовних вимог та не встановив правових підстав для виходу за їх межі.

Враховуючи усі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника - адвоката Берестовенко Діни Олегівни (вул. Рекордна, 39, м. Запоріжжя), до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ), про визнання протиправними та скасування наказів, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «19» лютого 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль