Справа № 320/6807/23
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 року Cправа №320/6807/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І.І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 та в інтересах дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) та в інтересах своїх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із позовом до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації у виплаті допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 та її дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації здійснити призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та її дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допомоги на проживання відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332, на підставі довідок внутрішньо переміщеної особи від 13.04.2022 №3002-, від 13.04.2022 №3002-, від 13.04.2022 №3002- та заяви від 13.04.2022 про призначення допомоги на проживання та виплатити заборгованість за період починаючи з березня 2022 року.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона та її діти, як внутрішньо переміщені особи мають право на допомогу на проживання згідно із Порядком № 332 з березня 2022 року, оскільки була вимушена переміститесь до м. Києва з території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії (м. Авдіївка, Донецької області).

Позивач зауважила, що дійсно вона разом із своїми неповнолітніми дітьми з 20.07.2016 року перебувала на обліку, як внутрішньо переміщена особа у м. Кропивницькому та отримувала допомогу на проживання. Однак, на початку 2018 року, були вимушені повернутися до постійного місця проживання та реєстрації до м. Авдіївка Донецької області у зв`язку із тяжкими сімейними обставинами, хворобою батьків похилого віку, які перебували у безпорадному стані та знаходились у м. Авдіївка, у зв`язку із чим, були зняті з обліку як внутрішньо переміщені особи з 24.01.2018 року та як наслідок не отримували допомогу на проживання. Факт повторного переміщення позивача та її дітей, підтверджується Довідками виданими Авдіївською Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №6, які засвідчують, факт навчання дітей, зокрема з кінця 2017 року по 30.08.2022 року у даному освітньому закладі. Наприкінці лютого 2022 року, позивач разом з дітьми залишила м. Авдіївка, однак до серпня 2022 року, вони продовжували там навчатися дистанційно. Станом на сьогоднішній день діти навчаються у м. Києві. Також, позивач зазначила, що мала з 15.08.2018 трудові відносини в м. Авдіївка з ФОП ОСОБА_4 та отримувала заробітну плату.

27.03.2023, ухвалою суду провадження у справі відкрито, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Управлінням соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надіслано до суду відзив. Відповідач позовні вимоги не визнає, відмову правомірною, просить у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивач та її діти перебували на обліку в управлінні соціального захисту населення Фортечного району Департаменту соціальної політки Кропивницької міської ради як внутрішньо переміщені особи з 20.07.2016 по 13.04.2022, та з 13.04.2022 зняті з обліку у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання. Крім того, за відомостями зазначеного управління, позивач та її діти з 01.03.2022 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово- комунальних послуг не отримували. З 13.04.2022 ОСОБА_1 та її діти перебувають на обліку в управлінні як внутрішньо переміщені особи по фактичному місцю (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 .

13.04.2022 позивач звернулась до управління із відповідною заявою та відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 м. Кропивницький Кіровоградської області не належить до територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), у зв`язку з чим у позивача та її дітей відсутні правові підстави для призначення допомоги на проживання, а саме, з причин того, що станом на 01.03.2022 ОСОБА_1 та її діти не отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та не були повторно переміщені після 24.02.2022 з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Також, відповідач відмітив щодо вимоги позивача про зобов`язання виплатити допомогу на проживання посилаючись на Положення управління від 24.04.2023 №228, Порядок №332, Положення Про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (надалі-Центр), затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.01.2007 року № 65 (нова редакція), Центр здійснює вхідний облік документів з питань призначення соціальних допомог, інших грошових виплат, здійснює виплату різних видів допомог та компенсацій. Перерахування бюджетних коштів на виплату допомоги на проживання здійснюється Міністерством соціальної політики України на підставі реєстру внутрішньо-переміщених осіб для виплати допомоги, сформованого державним підприємством «Інформаційно-обчислюваний центр Міністерства соціальної політики України». До повноважень управління належить призначення державних соціальних допомог, але функція проведення виплат управлінню не делегована.

Додатково відповідач повідомив, що управлінням було зроблено призначення допомоги ОСОБА_1 06.09.2022 та направлено до відділу контролю за правильністю призначення соціальних виплат Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, який повернув особову справу ОСОБА_1 , де зазначив: визначити можливість на призначення допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 332 та наказу № 75 від 25.04.2022 Мінреінтеграції, так як згідно електронної бази обліку внутрішньо переміщених осіб та документів особової справи ОСОБА_1 перебувала на обліку ВПО з 20.07.2016 в м. Кропивницький та допомогу не отримувала згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 505.

19.02.2024, ухвалою суду відмовлено відповідачу в залученні до участі у справі в якості співвідповідачів Міністерство соціальної політики та Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані в АДРЕСА_2 .

Відповідно до листа та атестату завіреного управлінням соціального захисту населення Дарницької районної і м. Києві військової адміністрації ОСОБА_1 та її діти з 20.07.2016 перебували на обліку як внутрішньо переміщені особи в управлінні соціального захисту населення Фортечного району Департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради як внутрішньо переміщені особи. Виплати ВПО отримували по 23.01.2018р.

Позивач зазначає про обставини, які вплинули на зупинення нарахування та виплат ВПО, а саме повернення її разом із дітьми до м. Авдіївка, Донецької область.

Факт перебування та проживання в м. Авдіївка з кінця 2017 року по лютий 2022 року позивач підтверджує наданими до справи:

довідками від 20.02.2023 №09, №10 виданими Авдіївською Загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів №6 щодо навчання дітей, зокрема з кінця 2017 року по 30.08.2022 року у даному освітньому закладі. З лютого по серпень 2022 року діти навчались дистанційно.

копією трудової книжки НОМЕР_2 та Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 09.12.2022 щодо ведення трудової діяльності у м. Авдіївка на посаді продавця продовольчих товарів з 15.08.2018 року згідно трудового договору з ФОП ОСОБА_4 (ІН НОМЕР_3 ) за адресою робочого місця: АДРЕСА_3 ; отримання заробітної плати за січень, лютий 2022 року.

ОСОБА_1 відповідно до довідки від 13.04.2022 року №3002- є внутрішньо переміщеною особою.

Неповнолітні діти позивача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також є внутрішньо переміщеними особами відповідно до Довідки від 13.04.2022 року №3002- та Довідки від 13.04.2022 року №3002-.

Відтак, фактичним місцем перебування внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 та її дітей є АДРЕСА_1 .

Відповідно, з 13.04.2022 року ОСОБА_1 та її діти знаходяться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як внутрішньо переміщені особи.

Однак, позивач та її діти не отримували виплати внутрішньо переміщених осіб з березня 2022 року за заявою позивача від 13.04.2022.

06.10.2022 представником позивача адвокатом Маншиліна К.О. було направлено адвокатський запит до відповідача.

У відповідь на зазначений адвокатський запит Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації у своєму листі від 25.01.2023 року №01-05/248, повідомило, що правові підстави для призначення допомоги на проживання відсутні, оскільки станом на 01.03.2022 року ОСОБА_5 та її діти не отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та не були повторно переміщені після 24.02.2022 року з тимчасово окупованої російською федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідно, позивач вважає, що вона та її діти мають право на призначення та виплату допомоги на проживання як внутрішньо переміщені особи з березня 2022 року на підставі Порядку №332, відмова відповідача є протиправною, порушує право на гарантоване законодавством отримання спірної допомоги.

Відповідач в свою чергу наполягає на відсутності правових підстав для призначення виплати допомоги на проживання як внутрішньо переміщеним особам позивачу та її дітям з березня 2022 року за Порядком №332, оскільки вони не були зняті з реєстрації м. Кропивницьк як внутрішньо переміщені особи, зняті з такої реєстрації лише з 13.04.2022 у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання.

Таким чином, предметом спору у справі є відмова Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації у призначенні та виплаті допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 та її дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 згідно поданої заяви від 13.04.2022, оформлена листом від 25.01.2023 року №01-05/248, у зв`язку з чим, суд вважає необхідним встановити законність чи протиправність такої відмови відповідача, відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, з дотриманням судом принципів адміністративного судочинства, визначених ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

За ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 1, ч. 3 ст. 3 КАС України).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 3 Конституції Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII у редакції, чинній на час спірних відносин) цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 1 Закону № 1706-VII).

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону №1706-VII).

Частиною першою статті 5 Закону №1706-VII визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

За змістом статті 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

При цьому, згідно із ч.ч. 2 та 3 ст. 7 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

За приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1706-VII внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання.

До 20.03.2022 механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначався Порядком затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок № 505), пунктом 2 якого передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

20.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок №332).

Відповідно до п.1 Порядку №332 цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога).

У зв`язку із набранням чинності 22.03.2022 постановою КМУ № 332, якою був затверджений зазначений Порядок № 332 та визначений механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, втратила чинність постанова КМУ № 505.

Пунктом 2 Порядку № 332 передбачено, що допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 332 допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах:

для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень;

для інших осіб - 2000 гривень.

Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.

Допомога внутрішньо переміщеним особам, які звернулися за її наданням до 30.04.2022 включно, надається починаючи з березня 2022 року.

Допомога на проживання призначається автоматично без подання додаткового звернення внутрішньо переміщеним особам, які станом на 01.03.2022 отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови № 505. Виплата допомоги внутрішньо переміщеним особам за місяці, у яких вони отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, не здійснюється.

Допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

25 квітня 2022 року Мінреінтеграції наказом від 25.04.2022 №75 затвердило Перелік територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Відповідно, вказаний Перелік підтримується певна категорія населення, які постраждали у зв`язку з військовою агресією рф проти України шляхом призначення виплат внутрішньо переміщеним особам (ВПО).

Станом 10.11.2022 року до оновленого переліку територіальних громад, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій, або тих, які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), входить 9 областей. Це територіальні громади Донецької (66 громад), Харківської (56 громад), Дніпропетровської (10 громад), Луганської (37 громад), Запорізької (62 громади), Херсонської (49 громад). Миколаївської (26 громад). Сумської (19 громад), Чернігівської (4 громади) областей.

Загалом у переліку наразі 329 громад.

Відповідно, усі внутрішньо переміщені особи з цих громад мають отримувати грошову допомогу від держави, в тому числі Покровський район Донецької області, зокрема Авдіївська міська територіальна громада.

Суд також зазначає, що перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Розпорядженням КМ України від 6 березня 2022 року N 204-р (далі - Розпорядження №204) затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка", згідно з додатком, в якому міститься зокрема, Донецька область..

Зміст наведених норм свідчить про те, що пунктом 2 Прядку №332 передбачено коло осіб, яким надається допомога на проживання, а пункт 3 зазначеного Порядку №332 містить положення щодо розміру та умов надання чи ненадання такої допомоги за певних обставин.

Враховуючи вищезазначене, суд робить висновок, що внутрішньо переміщена особа має право на допомогу на проживання, визначену Порядком №332 незалежно від дати взяття її на облік як внутрішньо переміщені особи, якщо вона перемістилась з території, яка відповідає двом умовам: на цій території проводяться бойові дії та ця територія міститься в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р. (Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р.).

При цьому, у разі якщо внутрішньо переміщена особа станом на 01.03.2022 отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови КМУ № 505, допомога на проживання, яка передбачена Порядком № 332 призначається автоматично без подання додаткового звернення.

У свою чергу, суд зазначає, що допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24.02.2022 у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відтак, законодавець пов`язав підставу для невиплати допомоги ВПО згідно Порядку№332 з умовою не включення регіону до переліку, затвердженого розпорядженням №204-р, до якого внутрішньо переміщена особа перемістилась до 24.02.2022, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови № 505, а не з датою включення певного регіону до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Судом встановлено, що позивач разом з її дітьми з 20.07.2016 по кінець 2017 року перебували на обліку в м. Кропивницьк як ВПО, повернулись до м. Авдіївка та з січня 2018 року їм зупинили здійснювати виплати, але з реєстрації м. Кропивницьк як ВПО їх не було знято.

У зв`язку з чим їх реєстрацію в м. Кропивницьк не було знято своєчасно, відповідач належним чином не роз`яснив, лише послався на відомості згідно з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб, де ОСОБА_1 та її діти з 20.07.2016 по 13.04.2022 перебували на обліку як внутрішньо переміщені особи в управлінні соціального захисту населення Фортечного району Департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради та 13.04.2022 зняті з обліку у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання, станом на 01.03.2022 ОСОБА_5 та її діти щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання за м. Кропивницьк, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг не отримували.

Коли позивач, 13.04.2022 звернулась разом із дітьми до відповідача, їх оформили як ВПО, що підтверджено згаданими вище довідками від 13.04.2022 року №3002-, №3002- та №3002- (внутрішньо переміщені особи по фактичному місцю (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ).

Судом встановлено, що рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 06.09.2022, з вересня 2022 року позивачу та її дітям призначена допомога ВПО, але згідно висновку Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 21.09.2022 №1730, вбачається, що міський центр щодо терміну призначення виплати ВПО з 01.03.2022 по 30.09.2022 рекомендував визначити можливість на призначення допомоги відповідно до постанови КМУ №332 та наказу №75 від 25.04.2022 Мінреінтеграції, так як згідно електронної бази обліку ВПО та документів заявниця перебувала на обліку ВПО з 20.07.2016 в м. Кропивницький та допомогу не отримувала згідно постанови КМУ №505.

Відтак, допомога не ВПО призначена та не виплачується позивачу та її дітям з березня 2022 року.

Тобто, відповідач відмовив у призначенні виплати з березня 2022 року через те, що позивач перебувала на обліку в м. Кропивницьк, яке не входить до переліку територіальних одиниць, що визначені наказом №75 від 25.04.2022 Мінреінтеграції, та зазначає, що допомогу згідно постанови КМУ №505 не отримували.

Враховуючи встановлені обставини у сукупності, суд зазначає, що відповідач в свою чергу, не заперечує того, що виплати за Порядком №505 у січні 2018 року були припинені, а підставу такого припинення відповідач не пояснює належним чином.

Встановлені дії та відмову відповідача, суд вважає протиправною, оскільки позивач не має нести відповідальність за не зняття її разом із дітьми з реєстрації в м. Кропивницьк як ВПО з січня 2018 року, відповідно посилання на положення постанови КМУ №505 та наказ №75 Мінреінтеграції і положення абз 7 п. 3 Порядку №332, є необґрунтованим.

Позивач звернулась до відповідача із заявою від 13.04.2022 про виплату ВПО згідно Порядку №332 цілком обґрунтовано.

Позивач разом із дітьми перебували в м. Авдіївка, Донецька область, достатні докази на підтвердження таких обставин позивачем надано, та враховуючи Порядок №332 та розпорядження №204-р, подану заяву від 13.04.2022, суд приходить до висновку, що оскільки позивач та її діти перемістились з території, яка відповідає двом умовам, визначеним пунктом 2 Порядку №332 (на цій території проводяться бойові дії та ця територія визначена в переліку, затвердженому розпорядженням № 204-р), вона та її діти належать до кола осіб, що мають право на допомогу на проживання відповідно до Порядку №332, оскільки вони не підпадають під виключення, за якого таким особам допомога на проживання не надається, а відтак відмова відповідача у непризначенні заявленої позивачем допомоги не відповідає критеріям, визначеним статтею 19 Конституції України та статті 2 КАС України, позивач та її діти мають право на призначення та виплати ВПО з березня 2022 року.

Аналогічний висновок щодо підстав та умов для призначення спірної допомоги згідно Порядку №332 зробив Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року в справі № 160/12308/22 (адміністративне провадження № К/990/12268/23).

Протилежного, відповідач належними та достатніми доказами не спростував.

Суд також зауважує, що лише після змін, внесених до абзацу сьомого пункту 3 Порядку № 332 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 923 від 19.08.2022, набула чинності редакція Порядку № 332, відповідно до якої допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р., крім осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та осіб, які повторно перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) після 24 лютого 2022 року.

Та вказану норму в своїй позиції відповідач застосовує у відповідній редакції (з часу призначення спірної допомоги, з вересня 2022 року), суд вважає таку необґрунтованою, оскільки позивач звернулась за призначенням допомоги на проживання 13.04.2022 згідно п. 3 Порядку №332, відповідно на момент спірних відносин вказана редакція Порядку №332 не діяла, за Порядком №505 позивач адресну допомогу не отримувала та така взагалі не може бути застосована до спірних відносин.

Таким чином, суд вкотре зазначає, що відмовляючи у призначенні допомоги на проживання позивачу та її дітям, відповідач діяв протиправно.

При цьому, суд зауважує, що права позивача та її дітей у даному випадку порушено саме вказаною протиправною відмовою відповідача, оформленою листом від 25.01.2023 №01-05/248.

За змістом положення частин першої, другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Керуючись приписами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а також враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог і визнати протиправною та скасувати відмову відповідача у призначенні позивачеві та її дітям допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, оформлену листом від 25.01.2023 №01-05/248, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права позивача та її дітей у даному випадку є належним та це необхідне для ефективного захисту цього порушеного права.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до заяви, поданої 13.04.2022 року, з березня 2022 року, та виплати заборгованості за відповідний період, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було безпідставно відмовлено позивачеві та її дітям у призначенні спірної допомоги з березня 2022 року, що встановлено судом, поряд з цим встановлено, що позивач та її діти має право на отримання допомоги на проживання відповідно до Порядку №332, суд, з урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, з метою відновлення порушеного права позивача та її дітей вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачеві та її дітям допомогу на проживання відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332, на підставі заяви від 13.04.2022, з 01 березня 2022 року.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача з березня 2022 року здійснити призначення, нарахування та виплату спірної щомісячної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, визначену п. 3 Порядку № 332, то остання підлягає задоволенню, як похідна від першої.

Твердження відповідача про відсутність повноважень, компетенції на здійснення нарахування та виплату спірної допомоги суд вважає необґрунтованим, виходячи з предмету спору в даній справі.

Позовні вимоги в частині здійснити «виплату заборгованості» суд зазначає, що за таким формулюванням не підлягають задоволенню, оскільки такі за наслідками вирішення справи судом, поглинаються шляхом зобов`язання відповідача здійснити призначення, нарахування та виплату спірної допомоги з 01 березня 2022 року, що відповідно передбачає наслідки отримання позивачем та її дітьми невиплаченої спірної допомоги з березня 2022 року.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абз. 2 ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Решта доводів сторін не впливають на висновки суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, встановлених обставин у справі, системного аналізу положень законодавства України, а також доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково.

За наслідками вирішення спору, застосовуючи положення ч. 3 ст. 139 КАС України, сплату позивачем судового збору у розмірі 1073,60 грн., суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені витрати по сплаті судового збору частково, в сумі 1000,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 77-80, 243-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації у виплаті допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 та її дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оформлену листом від 25.01.2023 №01-05/248.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації () здійснити з 01 березня 2022 року призначення, нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та її дітям - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , допомоги на проживання відповідно до п. 3 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332, на підставі довідок внутрішньо переміщеної особи від 13.04.2022 №3002-, від 13.04.2022 №3002-, від 13.04.2022 №3002- та заяви від 13.04.2022 про призначення допомоги на проживання.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І.І.