Справа № 420/25130/23
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зарахувати періоди роботи та призначити пенсію за віком з моменту звернення до органів пенсійного фонду, вирішив адміністративний позов задовольнити частково.

І. Суть спору:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, в якому просив суд:

(1). Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду в Львівській області №35 від 04.09.2023 про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1

(2). Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду в Львівській області зарахувати до стажу роботи гр. ОСОБА_1 всі періоди роботи згідно трудової книжки № НОМЕР_1 виданої 22 червня 1989 року на ім`я ОСОБА_2 та період проходження військової служби з 05.05.1981 року по 10.06.1983 року.

(3) Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду в Львівській області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком з моменту звернення до органів пенсійного фонду, тобто з 30 серпня 2023 року.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

Позивач в спростування підстав для прийняття оскаржуваного рішення зазначив, що до заяви про призначення пенсії він долучив свідоцтво про зміну прізвища, імені по батькові, а тому посилання відповідача, що періоди роботи відповідно до наданої трудової книжки не зараховані, оскільки на титульній сторінці по батькові не відповідає паспортним даним є безпідставними. Також позивач зазначив, що на титульній сторінці наданої трудової книжки наявні такі дані як дата її заповнення та дата народження позивача. Крім того, позивач зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. У зв`язку з чим не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Також позивач вважає надмірним формалізмом твердження відповідача щодо не зарахування періодів проходження позивачем військової служби, оскільки відсутня печатка та долучено копію військового квитка, адже відповідно до ОСОБА_4 інструкції з діловодства під час підготовки організаційно-розпорядчих документів працівники установ оформляють їх з урахуванням вимог ДСТУ 4163-2003. Примірний перелік документів, на які ставиться відбиток гербової печатки, уміщений у додатку до Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, Раді Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1153 від 17 жовтня 1997 р. При цьому, на думку позивача, відповідач не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача.

(б) Позиція Відповідача

Відповідач не скористався своїм правом для подання відзиву на позовну заяву, належним чином та своєчасно повідомлений про розгляд вказаної справи.

ІІІ Процедура та рух справи

25.09.2023 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.11.2023 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд зупинив провадження у справі до отримання витребуваних доказів.

16.02.2024 суд поновив провадження у справі.

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що на звернення позивача про призначення пенсії за віком від 11.03.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області винесло рішення від 17.03.2023 № 35 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Не погодившись із вказаним рішення позивач звернувся до суду та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 по справі № 420/10678/23 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії.

У вказаному рішенні від 26.07.2023 по справі № 420/10678/23 суд дійшов наступних висновків: «З огляду на викладене, позивач надав до суду перелік документів, який частково підтверджує спірні періоди трудової діяльності та періоду проходження строкової військової служби, однак ці документи не надавались до пенсійного органу та не досліджувались відповідачем 1.Суд зазначає, що відповідно до ст. 58 Закону № 1058 саме Пенсійний фонд України є тим органом до компетенції якого зокрема, належить призначення пенсій та підготовка документів для її призначення. Суд не є органом, який призначає пенсії та перевіряє наявність підстав для їх призначення, за захистом пенсійних прав особа може звернутися до суду у разі якщо пенсійний орган за результатами перевірки усіх наданих заявником документів дійде висновку про відмову у призначенні пенсії. Таким чином, у цьому спорі, враховуючи ненадання позивачем підтверджуючих спірні періоди документів, відповідач 1 правомірно відмовив у призначенні позивачеві пенсії за відсутності необхідного страхового стажу. Варто зауважити, що зазначені в оскаржуваному рішенні недоліки щодо спірних періодів є суттєвими, оскільки за відсутності дати початку навчання виключають можливість встановлення періоду навчання, розбіжність даних щодо імені власника трудової книжки із паспортними даними особи, яка звертається за пенсією, унеможливлює без підтверджуючих документів зарахування такій особі трудових періодів до страхового стажу за таким документом. Ну а сканована копія військового квитка не є належним підтвердженням періоду проходження строкової військової служби. Виходячи з наведеного, суд робить висновок, що пенсійним органом не порушено прав позивача в межах цього спору, оскільки позивачем не доведено факт надання підтверджуючих спірні періоди документів пенсійному органу».

28.08.2023 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

До вказаної заяви позивач додав:

- довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- ID-картку;

- військовий квиток;

- довідку № 711806 від 27.04.2023, видану Одеським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки;

- диплом про навчання (ЛВ № 413959, б/н, № 02/509; № 02/510);

- довідку про відкритий рахунок у банку;

- документи про місце проживання (реєстрації) особи;

- документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (ВВО № 112265);

- адвокатський запит;

- пам`ятку пенсіонеру;

- свідоцтво про переміну прізвища, імені, по батькові (ХІ жд № 573402);

- трудова книжка або документи про стаж ( НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ).

Рішенням відповідача № 35 від 04.09.2023 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. У вказаному рішенні відповідач зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період навчання згідно диплому НОМЕР_4 від 30.06.1995, оскільки відсутній запис про початок періоду навчання. Для зарахування необхідно надати уточнюючу довідку про період і форму навчання;

- період військової служби згідно з довідкою № 7/1806 від 27.04.2023, оскільки відсутня печатка та долучено копію військового квитка № НОМЕР_5 від 30.06.1995. Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку про період проходження військової служби, видану на підставі первинних документів;

- період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці по батькові не відповідає паспортним даним, відсутня дата народження, дата заповнення трудової книжки, печатка не читабельна, що є порушення м п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110. Для зарахування необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи на підставі первинних документів.

Позивач вважає вказане рішення протиправним та за його скасуванням звернувся до суду.

IV. Джерела права та висновки суду

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV); «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII); постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 р. № 301 (далі Постанова № 301); Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок № 637), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 (далі Інструкція № 58).

Так, згідно з ч. 1-2 ст. 56 Закону № 13 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до застосованого відповідачем в оскаржуваному рішенні законодавства, зокрема, згідно зі ст. 26 Закону № 1058-IV, зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:

по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

При цьому, згідно зі ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до п.п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Згідно з абз. 1 п. 1.1 Інструкція № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

V. Висновки суду

Щодо не зарахування періоду навчання згідно диплому НОМЕР_4 від 30.06.1995, оскільки відсутній запис про початок періоду навчання, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що в матеріалах справи, міститься копія диплому серії НОМЕР_6 від 30.06.1989 року.

Так, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 міститься під № 6, 7 запис: 01.09.1984 зачислений студентом стаціонару; 30.06.1989 закінчив ВНЗ.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності диплому НОМЕР_4 від 30.06.1995.

Отже, зазначена позиція відповідача не відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо не зарахування періоду військової служби згідно з довідкою № 7/1806 від 27.04.2023, оскільки відсутня печатка та долучено копію військового квитка № НОМЕР_5 від 30.06.1995.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 міститься під № 3: служба в радянській армії з 05.05.81 по 10.06.83 НЗ № 4503214.

Листом Одеського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Одеської області від 27.04.2023 року повідомлено, зокрема, що згідно з службовими даними, занесеними до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, позивач в період з 01.05.1981 року по 03.06.1983 року проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_7 .

Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_8 виданого 05.05.1981 року, позивач зарахований на службу радянської армії воєнним комісаріатом АзербСРСР 05.05.1981 року та демобілізований 03.06.1983 року.

Отже, позивачем доведено період проходження військової служби відповідно до військового квитка з 05.05.1981 року по 03.06.1983 року.

Щодо відсутності печатки на листі № 7/1806 від 27.04.2023, суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні щодо фактично застосованої підстави-обставини взагалі не зазначено нормативно-правові вимоги (юридичні підстави), застосовані відповідачем для висновку про наявність підстав для неврахування до страхового стажу періоду військової служби.

При цьому, загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Встановлені судом обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості щодо оскаржуваного рішення, виконання яких є запорукою передбачуваності для позивача наслідків виконання або невиконання ним законних вимог відповідача.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо загальних вимог до актів індивідуальної дії, викладеною у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 380/5383/21 та яка неодноразово викладена в інших постановах Верховного Суду (справи № 822/1817/18, № 821/1173/17, № 1940/1950/18, № 805/3956/18-а тощо).

Відповідно, зазначена позиція відповідача не відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо не зарахування періоду період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці по батькові не відповідає паспортним даним, відсутня дата народження, дата заповнення трудової книжки, печатка не читабельна, суд зазначає таке.

Відповідно до абз. п. 2.13 Інструкції № 58 (в редакції від 29.07.1993 року.), зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з п. 4 Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, відповідно до Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для власника трудової книжки, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09.08.2019 у справі № 654/890/17 та від 12 вересня 2022 року у справі № 569/16691/16-а.

Відповідно, недотримання правил ведення трудової книжки не може бути підставою для не зарахування періоду роботи до страхового стажу особи.

На підставі встановлених судом обставин, вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та правових висновків Верховного Суду суд дійшов висновку, що позиція відповідача зі спірних питань, викладена в оскаржуваному рішенні, є помилковою, такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та/або положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, обмежує позивача у законодавчо встановленому праві, покладаючи на нього надмірний тягар негативних наслідків спірних правовідносин за відсутності його вини.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 64 Закону № 1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право:

отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України;

проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Закону № 1788-XII що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Проте, жодних доводів та/або належних та допустимих доказів на їх підтвердження щодо вчинення відповідачем дій в межах наведених повноважень у законодавчо встановлений спосіб з отримання відомостей, необхідних для виконання відповідачем функцій, передбачених Законом № 1058-IV та іншими законами України, тощо відповідачем суду не наведено та/або надано.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Наведена позиція неодноразово викладена (підтримана) Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах, зокрема, від 16.05.2023 року у справі № 640/18835/19, від 17.05.2023 року у справі № 620/5518/22, від 18 травня 2023 року у справах № 815/2654/18, № 640/18331/19 тощо.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Львівській області зарахувати до стажу роботи гр. ОСОБА_1 всі періоди роботи згідно з трудовою книжкою № НОМЕР_1 , виданою 22 червня 1989 року на ім`я ОСОБА_2 ; призначити ОСОБА_3 пенсію за віком з моменту звернення до органів пенсійного фонду, тобто з 30 серпня 2023 року, суд зазначає таке.

Як встановлено судом вище, відповідач, як орган, що призначає пенсію, відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, зокрема у зв`язку незарахуванням періоду період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці по батькові не відповідає паспортним даним, відсутня дата народження, дата заповнення трудової книжки, печатка не читабельна, тобто з формальних підстав, та щодо якого судом здійснено висновок. При цьому в оскарженому рішенні також не зазначені обставини щодо наявності/відсутності підстав (фактичних і юридичних) щодо страхового стажу позивача згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 .

Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивачу на момент звернення 28.08.2023 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком було 60 років 8 місяців 16 днів, тому пенсія йому має бути призначена саме з 28.08.2023, а не з 30.08.2023, як просить позивач у позовній заяві.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стосовно дискреційних повноважень, то такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з моменту звернення до органів пенсійного фонду, тобто з 28 серпня 2023 року.

Враховуючи викладене вище, суд робить висновок, що позовні вимоги належать до задоволення частково.

VI. Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до квитанції № 57233 від 18.09.2023 позивач сплатив судовий збір у сумі 1073,60 грн., який належить до розподілу на користь позивача на підставі ч. 3 ст. 139 КАС України.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Суд встановив, що для надання правничої допомоги та представництва своїх інтересів позивач (клієнт) та адвокат Жмурко Світлана Леонідівна (адвокат) уклали договір про надання правової допомоги від 10.04.2023, відповідно до п. 1.1 якого предметом даного договору є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновлення порушених, оспорюваних, невизначених прав та законних інтересів клієнта та ведення від імені клієнта справ в усіх установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, бути представником у органах виконавчої служби, в усіх судових інстанціях України незалежно від юрисдикції, підсудності та інстанцій, у т.ч. Верховному суді щодо скасування рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 17.03.2023 року № 35 та зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 та від 22 грудня 2018 року у справі №826/856/18.

Отже, на підтвердження цих обставин, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Слід зазначити, що позивачем до позовної заяви, не додано жодного доказу на підтвердження отримання ним професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом цієї справи, зокрема у справі відсутній договір про надання правової допомоги щодо визнання протиправним та скасуванняи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 04.09.2023 № 35 про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання вчинити певні дії; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат.

Таким чином, суд відмовляє у стягненні на користь позивача витрат на правничу допомогу, посилання на понесення яких містяться в мотивувальній частині позовної заяви.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 161,245, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду в Львівській області №35 від 04.09.2023 про відмову в призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

3.Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду в Львівській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 всі періоди роботи згідно трудової книжки № НОМЕР_1 виданої 22 червня 1989 року на ім`я ОСОБА_2 та період проходження військової служби з 05.05.1981 року по 10.06.1983 року.

4.Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду в Львівській області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком з моменту звернення до органів пенсійного фонду, тобто з 28 серпня 2023 року.

5.В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

6.Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три),60 грн.

7.У стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО