Справа № 420/29234/23
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про скасування постанови № 12002/145385/2727 від 03.10.2022, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість по щомісячних страхових виплатах за період з 01.09.2022 по 30.04.2023 із застосуванням коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці», вирішив адміністративний позов задовольнити.

І. Суть спору:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якій просив суд:

(1). Скасувати постанову Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області № 12002/145385/2727 від 03.10.2022 р. про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 ;

(2). Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного в Одеській області щодо невиплати позивачу страхових виплат;

(3) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити заборгованість по щомісячних страхових виплатах ОСОБА_1 за період з 01.09.2022 по 30.04.2023 р., із застосуванням коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивача

В обґрунтування позовних вимог вказав у позовній заяві, що право громадянина на призначення йому страхових виплат не можна пов`язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання) або з відсутністю довідки про внутрішньо переміщену особу, а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати. Таким чином, припинення виплат позивачу у зв`язку із відсутністю його за місцем фактичного проживання є неправомірним.

Позивач вважає, що постанова про припинення (затримання) виплати Позивачу страхових виплат, прийнята Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області всупереч положенням чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню..

(б) Позиція Відповідачів

06.12.2023 р. до суду від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Відповідачем зазначено, що позивач перебував на обліку з 01.04.2001 року та отримував щомісячні страхові виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві в Дніпровському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. Згідно постанови Фонду від 03.10.202 2року № 12002/145385/2757 щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 припинені з 01.09.2022року, на підставі частини третьої статті 44 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з причини не підтвердження місця проживання внутрішньо переміщеної особи. Згідно п. 15 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» позивачу Головним управлінням продовжено виплату з травня 2023 на підставі заяви від 16.05.2023 та довідки від 19.04.2023 №5105- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Отже, нарахування сум страхових виплат за період з вересня 2022 року по квітень 2023 року не здійснювалось, тому заборгованість відсутня. Отже дії Головного управління вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства - є законним та обґрунтованим.

08.01.2024 р. до суду від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Відповідачем зазначено, 03.10.2022 Дніпровським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області було прийнято постанову за № 12002/145385/2727 про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати, згідно якої позивачу затримано щомісячну страхову виплату в розмірі 16920,36 грн. через те, що місце проживання внутрішньо переміщеної особи не підтверджено. Як вбачається з довідки від 19.04.2023 № 5105- за позивачем зареєстровано фактичне місце проживання в м. Одеса, а не в місті Дніпро. Отже, це лише підтверджує факт правомірності дій Фонду на час складання постанови. Враховуючи те, що нарахування сум страхових виплат за період з вересня 2022 року по квітень 2023 року не здійснювалося, а відтак, заборгованість перед Позивачем відсутня, підстави для здійснення розрахунку суми компенсації відсутні. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діє в межах повноважень, згідно діючого законодавства.

ІІІ Процедура та рух справи

20.11.2023 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

Судом встановлено, що у період з 28.01.1985 року по 08.01.1986 року працював на шахті ім. О.Ф. Засядька у м. Донецьк та був звільнений за ч. 2 ст. 40 КЗпП УРСР на другу групу інвалідності, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.16-18)

Відповідно до виписки з акту огляду у МСЕК від 22.08.2003 № 064925 року позивачу встановлено 80 % втрати працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково. (а.с.15зв.)

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 03.12.2014 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач перебував на обліку у м. Дніпропетровськ як внутрішньо переміщена особа. (а.с.12зв.)

Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси від 19.04.2023 № 5105- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач перебуває на обліку у м. Одеса як внутрішньо переміщена особа. (а.с.19зв.)

Постановою Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 03 жовтня 2022 р. № 12002/145385/12002/145385/2757 «Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати», відповідно до частини третьої статті 44, статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» постановлено затримати позивачу щомісячну страхову виплату в розмірі 16 920,36 грн. Підстава затримання: Не підтверджено місце проживання ВПО. Виплату затримати: з 1 вересня 2022 р. (а.с.12)

Листом від 26.04.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повідомило позивача, що відповідно Закону України від 23.09.1999 № 1105-ХІV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон) в редакції Закону України від 21.09.2022 № 2620-ІХ Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 01.01.2023 Пенсійним фондом України регулюються відносини у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини першої статті 4 Закону уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та від нещасних випадків та професійних захворювань є Пенсійний фонд України, який забезпечує фінансування та здійснення страхових виплат застрахованим особам, потерпілим внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань та особам, які мають на це право. Для вирішення питання щодо поновлення страхової виплати, позивачу необхідно особисто звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Пенсійного фонду України. На підставі отриманих підтверджуючих документів відділу обслуговування громадян необхідно внести дане звернення в підсистему ЗВЕРНЕННЯ ІКІС та сформувати заяву встановленого зразка з метою поновлення/продовження щомісячної страхової виплати. (а.с.65)

Листом від 06.09.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на адвокатський запит повідомило представника позивача, що згідно п. 15 постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» позивачу Головним управлінням продовжено виплату з травня 2023 на підставі заяви від 16.05.2023 та довідки від 19.04.2023 №5105- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. 22.08.2023 Головним управлінням отримано відповідь від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про те, що позивач перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві в Дніпровському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (далі - Фонд). Згідно постанови Фонду від 03.10.2022 щомісячні страхові виплати позивачу припинені з 01.09.2022 з причини не підтвердження місця проживання внутрішньо переміщеної особи. Отже, нарахування сум страхових виплат за період з вересня 2022 року по квітень 2023 не здійснювалось, тому заборгованість відсутня.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

IV. Джерела права та висновки суду

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

З 01 січня 2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 2620-IX). Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1105-XIV (в редакції Закону № 2620-IX, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі управління ВД ФСС України); установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620-IX.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стосовно Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 12 травня 2023 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, правонаступником якого є Пенсійний фонд України. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є правонаступником Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та виступає органом уповноваженим державою на виконання відповідних функцій у даних правовідносинах.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" 1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон 1105-XIV).

Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону 1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як вже зазначено відповідачем у своєму листі від 10.11.2023 року причиною призупинення нарахування страхових виплат є не підтвердження місце проживання ВПО.

Проте, реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV), не може позбавляти її права на отримання страхових виплат. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 1382- IV, реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

ЄСПЛ неодноразово повторював, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.

У справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Окрім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 року № 826/12123/16 (залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2018 року) положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/ перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 та абз. 10 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 5 листопада 2014 р. №637 визнано нечинними, оскільки останні не відповідають правовим актам вищої юридичної сили.

Таким чином, враховуючи встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили обставини щодо не відповідності положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 правовим актам вищої юридичної сили, посилання представника відповідача на вказані нормативно-правові акти є безпідставними.

Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц, визначено що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат. При цьому Верховний суд відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному в раніше Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-51цс17. Оскільки відсутність довідки про взяття на облік позивача як внутрішньо переміщеної особи не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат, скасування такої довідки не є підставою для відмови у призначенні та виплаті щомісячних страхових виплат, а також для зняття з обліку страхового випадку та потерпілого.

У відповідності до пункту 1.5. Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11, справа про страхові виплати потерпілого формується за бажанням потерпілого в управліннях (відділеннях) Фонду за місцем знаходженням страхувальника або за місцем його проживання.

Прийняті Кабінетом Міністрів України постанови від 01.10.2014 року № 531 "Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", від 05.11.2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", від 07.11.2014 року № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства" так само, як і постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 року № 20 "Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції", від 19.07.2018 року № 11 "Про затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат", є підзаконними нормативно-правовими актами та не можуть звужувати або скасовувати права громадян, встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, внаслідок чого у сфері спірних правовідносин, які врегульовані нормами Закону № 1105-XIV та Закону № 16/98-ВР, застосовуватись не можуть.

Як вказав Верховний Суд у п.п. 19-21 постанови від 05.07.2023 р. у справі № 826/9487/17 однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм.

Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Отже, у випадку суперечності норм акта Кабінету Міністрів України нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що припиняючи (відмовляючи) у виплатах позивачу раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено Дніпровським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області за відсутності підстав, передбачених чинним законодавством (стаття 45 Закону № 1105-ХIV), а отже, фактична відмова у страхових виплатах та наданні соціальних послуг є протиправною.

Конституційний Суд України послідовно наголошує у своїх рішеннях на зобов`язанні держави забезпечувати конституційні права і свободи: - «конституційні права і свободи є фундаментальною основою існування та розвитку Українського народу, а тому держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для їх реалізації. Відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод, оскільки призводить до того, що вони стають декларативними, а це є неприпустимим у правовій державі» (абзац четвертий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 12 квітня 2012 року № 9- рп/2012);

- «держава, виконуючи свій головний обов`язок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3 Конституції України) - повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією. З цією метою законодавець та інші органи публічної влади мають забезпечувати ефективне правове регулювання, яке відповідає конституційним нормам і принципам, та створювати механізми, необхідні для задоволення потреб та інтересів людини» (абзац перший пункту 3 мотивувальної частини рішення від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).

Отже, суд приходить до висновку про визнання протиправною та скасування постанови Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області № 12002/145385/2727 від 03.10.2022 р. про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 .

Щодо позивних вимог в частині: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного в Одеській області щодо невиплати позивачу страхових виплат та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити заборгованість по щомісячних страхових виплатах ОСОБА_1 за період з 01.09.2022 по 30.04.2023 р., із застосуванням коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці», суд зазначає таке.

Суд враховує те, що право на отримання пенсії за минулий період закріплено у статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», частиною другою якої встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Між тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165, затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території.

Абзацом другим пункту 1 вказаного Порядку передбачено, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Пунктом 4 згаданого Порядку передбачено, що пенсійні виплати за минулий період згідно з цим Порядком проводяться щомісяця отримувачам, яких включено до переліку станом на 1 січня відповідного року. На забезпечення пенсійних виплат за минулий період щомісяця спрямовується частина бюджетних призначень, передбачених абзацом другим пункту 1 цього Порядку, відповідно до бюджетного розпису.

Розмір пенсійної виплати за минулий період отримувачам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, визначається в сумі, що відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому здійснюється пенсійна виплата за минулий період, але не може бути більшим від належної до виплати отримувачу суми, що обліковується в переліку отримувачів.

У разі недостатності бюджетних призначень для забезпечення пенсійної виплати за минулий період у розмірі, передбаченому абзацом другим цього пункту, виплата проводиться в сумі, що визначається пропорційно виділеним на пенсійні виплати за минулий період бюджетним призначенням, але не більшій належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

За результатами виконання бюджету Пенсійного фонду України за дев`ять місяців відповідного року зазначений в абзаці другому цього пункту розмір пенсійної виплати за минулий період може бути збільшений пропорційно залишку бюджетних призначень, але не може перевищувати належної до виплати суми, що обліковується в переліку отримувачів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що Порядок № 1165 визначає додаткові умови виплати внутрішньо переміщеним особам пенсій за минулий період, що не передбачені Конституцією України та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів виконання даного Порядку в частині включення позивача до переліку осіб, яким буде проведена виплата згідно з цим Порядком.

Крім цього, пунктом 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 передбачено, що орган, що здійснює соціальні виплати, призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у рішенні від 03.05.2018 за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18), Постанова №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 16 Закону №1058-IV передбачено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

З аналізу вищенаведених норм можна прийти до висновку, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом № 1058-IV.

При цьому, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у листі посилається на те, що нарахування сум страхових виплат за період з вересня 2022 року по квітень 2023 не здійснювалось, тому заборгованість відсутня.

З урахуванням висновку суду висновку про визнання протиправною та скасування постанови Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області № 12002/145385/2727 від 03.10.2022 р. про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 , суд вважає, що бездіяльність щодо нарахування та виплати щомісячних страхових виплатах ОСОБА_1 за період з 01.09.2022 по 30.04.2023 р., допущена Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області: не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вона спрямована, тому вона є протиправною.

Відповідно до частини сьомої статті 41 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відтак, враховуючи зміст ст. 46 Закону № 1058-ІV, суд приходить висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 за період з 01.09.2022 по 30.04.2023 р. із застосуванням коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

В прохальній частині позову позивач також просить допустити рішення до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;

5) уточнення списку виборців;

6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;

7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Так, згідно з п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо:

- оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію;

- оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію.

Відповідно до п.п. 1-4 ч. 1 ст. 283 КАС України провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо:

- зупинення видаткових операцій платника податків на рахунках платника податків;

- підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків;

- надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі;

- зобов`язання керівника підприємства провести інвентаризацію основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, які перебували або перебувають під митним контролем чи використовувалися цим підприємством разом із товарами, які були поміщені у відповідний митний режим.

З наведених законодавчих вимог, які регулюють порушене позивачем питання, вбачається, що рішення суду у справах, зокрема, щодо оскарження фізичними особами дій суб`єктів владних повноважень щодо перерахунку пенсійних виплат не є рішеннями суду, які виконуються негайно.

При цьому суд звертає увагу позивача, що рішення суду «про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів» та «про зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість по щомісячних страхових виплатах» не є тотожними.

Виходячи з наведеного, відсутні підстави для звернення прийнятого судом рішення до його негайного виконання, отже у задоволенні відповідного клопотання позивача слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд робить висновок, що позовні вимоги належать до задоволення повністю.

VI. Розподіл судових витрат

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно, підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Визнати протиправною та скасувати постанову Дніпровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області № 12002/145385/2727 від 03.10.2022 про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 .

3.Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 страхових виплат.

4.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) нарахувати та виплатити щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.09.2022 по 30.04.2023 р., із застосуванням коригування у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

У зверненні рішення суду до негайного виконання відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО