Справа № 240/27578/23
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Житомир

справа № 240/27578/23

категорія 112030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної державної адміністрації в особі Комісії при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян, оформлене протоколом №62 від 22.02.2023 про відмову щодо встановлення статусу учасника ліквідації аварії на ЧАЕС;

- зобов"язати Комісію при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян повторно розглянути особову справу ОСОБА_1 та підтвердити статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період з 20 серпня 1986 року по 09 грудня 1986 року знаходився в секторі №2 зони відчуження Чорнобильської зони та приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується військовим квитком № НОМЕР_1 від 01.11.1983 (аркуш №24) та архівною довідкою №31/1/9094 від 12.07.2000 Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.

Вказує, що у липні 1991 року йому видано посвідчення Серії А учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році за №617450.

На виконання рішення суду від 18.02.2022 у справі №240/6681/21 комісія при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян розглянула подані документи та згідно з рішенням від 22.02.2023 відмовила у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі відповідного освідчення.

Позивач стверджує, що відмова комісії не ґрунтується на вимогах законодавства та є протиправною.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Житомирська обласна державна адміністрація 27.10.2023 надіслала до суду відзив на позовну заяву за вх.№72177/23, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що у наданій копії довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 17.06.2020 №1084 не відображені дні виїзду в зону відчуження, а також населені пункти зони відчуження, у яких позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України 23.07.1991 року №106 «Про перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» населений пункт с.Димарка, Іванківського району Київської області не відносить до зони відчуження. У копії військового квитка від 01.11.1983 № НОМЕР_2 також не відображено населені пункти зони відчуження.

Посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видане Житомирським облвійськоматом серії НОМЕР_3 від 26.07.1991, копія якого надана позивачем, діяло лише на території Союзу РСР і поняття «заміна посвідчення зразка СРСР», як і сама технічна заміна посвідчення, діючим законодавством України не передбачена. Інших документів про участь позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження не надано.

Також відповідач зазначає, що оскаржуване рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених чинним законодавством, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно з положеннями ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що 26 липня 1991 року Володарсько-Волинським райвійськкоматом ОСОБА_1 видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році серії НОМЕР_3 (а.с.9).

Згідно з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 у справі №240/6681/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправними дії Департаменту праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації щодо ненаправлення особової справи ОСОБА_1 до уповноваженої комісії зі спірних питань у відповідності до пункту 13 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551;

- зобов`язано Департамент праці, соціальної та сімейної політики Житомирської обласної державної адміністрації та Житомирську обласну державну адміністрацію направити особову справу ОСОБА_1 на розгляд до уповноваженої комісії зі спірних питань у відповідності до пункту 13 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вимог рішення суду у справі №240/6681/21 Комісія при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян Житомирської обласної державної адміністрації розглянула справу позивача та відповідно до витягу з протоколу №62 від 22.02.2023 відмовила позивачу у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі відповідного посвідчення (а.с. 5).

У вказаному протоколі щодо підстав відмови вказано, що подані документи не відповідають вимогам ст.10, п.2, 3 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та абз.2 п.11 "Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551.

Не погоджуючись із зазначеною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами суд зазначає наступне.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (надалі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до ст.10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.1 ст.15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» від 11.07.2018 №551 (надалі - Постанова №551) затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (надалі - Порядок №551).

Пунктом 2 Постанови №551 затверджено нові зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружині (чоловіку) померлого (померлої) громадянина (громадянки) з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, опікунам дітей (на час опікунства) померлого (померлої) громадянина (громадянки), смерть якого (якої) пов`язана з Чорнобильською катастрофою, згідно з додатками 1-14.

У п.7 Постанови № 551 (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення) зазначено, що Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям:

забезпечити своєчасну видачу посвідчень і вкладок до них;

утворити у місячний строк після набрання чинності цією постановою комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, та затвердити відповідне положення;

провести до 1 січня 2022 р. заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень:

- особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1);

- учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 2 і 3) з числа громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт;

- особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2), з числа постраждалих від радіаційного опромінення за інших обставин не з власної вини.

Пунктом 1 Порядку №551 визначено процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Відповідно до п.2 Порядку №551 Посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон), іншими актами законодавства.

Відповідно до п.11 Порядку №551 посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Посвідчення видаються, зокрема:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів:

- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);

- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку.

У разі встановлення регіональними комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії таке посвідчення на підставі рішення цієї комісії підлягає вилученню уповноваженими органами.

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний строк з дня надходження необхідних документів до уповноважених органів.

Під час заміни посвідчення з однієї категорії на іншу попереднє посвідчення підлягає вилученню уповноваженим органом для подальшого зберігання в особовій справі постраждалої особи.

Відповідно до Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого Постановою №551 (далі - Порядок №551), посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видаються уповноваженими органами за поданням райдержадміністрацій за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, утворених уповноваженими органами.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, визначення соціального захисту потерпілого населення визначено Законом №796-XII.

Згідно зі статтею 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

У примітці до цієї статті уточнено, що тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 14 Закону №796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:

- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів;

- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи;

- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття);

- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Статтею 15 Закону №796-XII передбачено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Статтею 65 Закону №796-XII установлено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Постанови №551 затверджений Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (Порядок №551, чинний з 25 липня 2018 року), який визначає процедуру видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та передбачає видачу посвідчень громадянам, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадянам, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Пунктом 2 Постанови №551 затверджено нові зразки посвідчень, зокрема, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 Порядку №551 визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році» (категорія 2) серії А синього кольору.

Згідно з пунктом 11 Порядку №551 посвідчення видаються уповноваженими органами за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Вказаним пунктом визначено перелік документів, за наявності одного з яких особам видаються посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Так посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів, зокрема: довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження; довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження.

Розпорядженням голови Житомирської обласної державної адміністрації утворено комісію при Житомирській обласній державній адміністрації зі спірних питань щодо визначення статусу осіб, які брали участь у проведенні робіт з евакуації людей і майна із зони відчуження, та статусу осіб, евакуйованих із зони відчуження в 1986 році та затверджено її склад (далі - комісія).

Положенням, затвердженим розпорядженням голови Житомирської ОДА №326 від 14.08.2018 підтверджується, що саме до повноважень Комісії при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян відноситься визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, згідно з Положенням, затвердженим розпорядженням голови Житомирської ОДА №326 від 14.08.2018, Комісії при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є колегіальним органом утвореним при Житомирській обласній державній адміністрації.

Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що для розгляду питання щодо видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до пункту 11 Порядку №551, позивачем на розгляд Комісії було надано:

- військовий квиток № НОМЕР_1 від 01.11.1983;

- архівна довідка №31/1/9094 від 12.07.2000 Галузевого державного архіву Міністерства оборони України;

- посвідчення Серії А учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році за №617450;

- архівна виписка архівного відділу Володарсько-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області №51 від 09.07.2009.

Матеріали справи свідчать, що прийняте за результатами розгляду поданих документів рішення Комісії у протоколі від 22 лютого 2023 року №62 про відмову ОСОБА_1 у видачі йому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мотивоване тим, що подані документи не відповідають вимогам ст.10, п.2, 3 ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та абз.2 п.11 "Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та інших категорій громадян", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551.

В свою чергу, представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказує, що у наданій копії довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 17.06.2020 №1084 не відображені дні виїзду в зону відчуження, а також населені пункти зони відчуження, у яких позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України 23.07.1991 року №106 «Про перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» населений пункт с.Димарка Іванківського району Київської області не відносить до зони відчуження. У копії військового квитка від 01.11.1983 № НОМЕР_2 також не відображено населені пункти зони відчуження.

Суд вказує, що відповідно до записів на 24 сторінці військового квитка серії НОМЕР_4 , позивач в період з 20.08.1986 по 09.12.1986 (тобто, понад 112 днів) знаходився в секторі №2 по наданню допомоги в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 7).

В свою чергу, відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 12.07.2000 №31/1/9094, за архівними документами військової частини № НОМЕР_5 , ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 20.08.1986 по 09.12.1986. Крім того вказано, про отриману позивачем дозу опромінення - 0,228 рентген. Дні виїзду в зону (на об`єкти, населені пункти) не відображені (а.с. 8).

Також відповідно до змісту архівної виписки архівного відділу Володарсько-Волинської райдержадміністрації від 09.07.2009 №51 на засіданні правління колгоспу «Дружба» с.Рижани Володарсько-Волинського району Житомирської області 05.09.1986 слухали питання про направлення ОСОБА_1 на ліквідацію наслідків аварії на ЧАЕС та вирішили направити ОСОБА_1 на ліквідацію аварії на ЧАЕС з 20.08.1986 року, про що свідчить протокол №16 від 05.09.1986 засідання правління колгоспу «Дружба» (а.с. 10).

Суд зазначає, що надані позивачем на розгляд Комісії документи були видані відповідальними на той час за їх видачу компетентними установами за місцем проходження ним військової служби за формою, чинною на момент їх складення. У тому, що документи з фінансової діяльності військової частини, зокрема, журнали обліку виїздів на ЧАЕС не надходили на зберігання до Галузевого архіву Міністерства оборони України, позивач відповідальності не несе.

Суд зауважує, що Закон №796-XII не містить будь-яких обмежень щодо документів, якими згадана умова отримання громадянином України статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС буде підтверджена.

За таких обставин, на переконання суду, уповноважений орган при вирішенні питання щодо надання громадянину України статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не повинен обмежуватись формальним дослідженням лише тих документів, які вказані у Порядку №551.

З метою дотримання гарантій, встановлених Конституцією України та Законом Закону №796-XII, уповноважений орган зобов`язаний досліджувати та надавати оцінку будь-яким документам, які свідчать про мою роботу у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів.

Суд вважає, що Комісія при розгляді заяви позивача не надала належної оцінки усім документам у сукупності.

Частиною четвертою статті 15 Закону №796-XII обумовлено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Пунктом 11 Порядку №551 не визначено конкретну форму довідки, а оскільки подана на розгляд Регіональної комісії архівна довідка від 09.07.2020 №179/1/8635 була видані задовго до затвердження цього Порядку (у 2000 роках).

При цьому суд зауважує, що відповідно до статті 10 Закону №796-XII достатнім є виконання будь-яких робіт, пов`язаних з усуненням наслідків аварії у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів (у тому числі тимчасово направленими військовослужбовцями у цей період), а за приписами пункту 4 Порядку №551 посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році» (категорія 2) серії А видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів.

Суд зауважує, що посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році №617450, видане позивачу 26.07.1991 Володарсько-Волинським райвійськкоматом, не визнавалося недійсним та не вилучалося, протилежного суду не доведено (а.с. 9).

Отже, на час видачі документів, які наявні у позивача, та на час видачі йому 26.07.1991 посвідчення № НОМЕР_6 учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, достатнім для видачі посвідчення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було надання або посвідчення про відрядження в зону відчуження, або військового квитка з відміткою про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження, або довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (пункт 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501). Особливих вимог до оформлення вказаних документів не було.

Затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у пункті 10 містив такий же перелік документів, на підставі яких здійснюється видача посвідчень учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, однак до довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження встановлена вимогам про зазначення кількості днів і населеного пункту.

Суд зазначає, що зі спливом часу (з часу аварії минуло понад 38 років) позивач позбавлений можливості отримати довідки детальнішого змісту з підтвердженням ще й документами, які військовими частинами на зберігання до відомчого архіву не передавалися.

Відсутність не з вини позивача документів, які вимагаються значно пізнішими нормативними актами, що регламентують видачу посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, перекладають на позивача відповідальність за невиконання чи неналежне виконання обов`язків відповідальними посадовими особами за оформлення документів особового складу військової частини та їх зберігання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого рішення про відмову ОСОБА_1 у видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, з огляду на відсутність оцінки поданим документам у їх сукупності.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Щодо доводів відповідача, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України 23.07.1991 року №106 «Про перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» населений пункт с.Димарка Іванківського району Київської області не відносить до зони відчуження, суд вказує наступне.

Населений пункт село Димарка Іванківського району Київської області, вказаний у архівній довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 12.07.2000 № 31/1/9094, лише як місце дислокації військової частини, водночас участь в ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС полягає у виконанні робіт з виїздом безпосередньо в зону відчуження.

Слід зазначити, що повноваження щодо видачі посвідчень покладено на уповноважені органи за зареєстрованим або фактичним місцем проживання особи, а передумовою для видачі посвідчення є відповідне рішення комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами.

Загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Зі змісту оспорюваного рішення випливає, що при розгляді документів Комісія не навела обґрунтованих мотивів відхилення документів, які позивач надавав, то таке рішення не відповідає вимогам щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії, що призводить до його протиправності.

Крім того суд зазначає, що Закон №796 не містить положень, про необхідність підтвердження статусу, у зв`язку із заміною старого зразка посвідчення на новий.

Власне положеннями Порядку №551 у п.4 та п.6 визначено випадки, коли посвідчення старого зразка визнаються недійсними і такі не мають жодного стосунку до обставин позивача.

При цьому суд акцентує увагу, що п.7 Постанови № 551 розмежовує обов`язки Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації, зокрема:

забезпечити своєчасну видачу посвідчень і вкладок до них;

провести до 1 січня 2020 р. заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень:

- особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1);

- учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 2 і 3) з числа громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт;

- особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2), з числа постраждалих від радіаційного опромінення за інших обставин не з власної вини.

Також, ані положення Постанови №551, ані Порядку №551 не вказують, що з метою заміни посвідчення особа має повторно підтвердити відповідний статус, за наявності відповідних підтверджуючих документів.

На підставі викладеного, суд вважає, що у справі наявні достатні правові підстави з урахуванням доказів, які відповідають вимогам ст.73-75 КАС України, для визнання протиправними та скасування рішення Комісії від 22.02.2023 оформленого протоколом №62.

Щодо способу захисту позивачем порушеного права, суд зазначає таке.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Верховним Судом у постановах від 16.05.2019 справа № 826/17220/17 та від 11.02.2020 справа № 0940/2394/18 здійснено правовий аналіз ч. 4 ст. 245 КАС України та постановлено, зокрема, такі висновки: «За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції».

Суд зазначає, що за встановлених обставин, коли особа, яка звернулась, вже мала статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується належними доказами, які були предметом дослідження відповідачів, законні підстави для фактично припинення такого статусу відсутні.

Отже у відповідачів немає правових підстав діяти на власний розсуд, оскільки наявний лише один варіант правомірної поведінки - замінити посвідчення старого зразка на нове посвідчення та видати його позивачу.

Суд зазначає, що відповідно п.7 Постанови № 551 обласні державні адміністрації зобов`язані провести заміну посвідчень у зв`язку із затвердженням нових зразків посвідчень, про що також вказано у ст. 65 Закону № 796.

Пунктом 11 Порядку №551 визначено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

Отже, враховуючи, що органами, які здійснюють заміну посвідчень, є зокрема, відповідні державні адміністрації, то саме на Житомирську обласну державну адміністрацію покладено обов`язок з видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС нового зразка.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, з метою належного захисту порушеного права позивача, суд дійшов висновку про зобов`язання Комісії при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян, утвореної Житомирською обласною державною адміністрацією, повторно розглянути заяву позивача разом з поданими документами про встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, видати ОСОБА_1 посвідчення щодо встановлення статусу учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягуються з відповідача.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 205, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_7 ) до Житомирської обласної державної адміністрації в особі Комісії при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян (майдан ім.С.П.Корольова, 1, Житомир,10014, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян, утвореної Житомирською обласною державною адміністрацією, викладене у протоколі від 22 лютого 2023 року №62 про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видачі відповідного посвідчення.

Зобов`язати Комісію при Житомирській обласній державній адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян, утворену Житомирською обласною державною адміністрацією повторно розглянути заяву ОСОБА_1 разом з поданими документами про встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та видати ОСОБА_1 посвідчення щодо встановлення статусу учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 2 категорії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі розміром 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 19 лютого 2024 року.

Суддя А.В. Горовенко