Справа № 620/12591/23
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області в якому просила:

- визнати протиправною відмову Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення з урахуванням премії, встановленої у липні 2023 року в сумі 9877,80 грн., та виплатити різницю недоотриманої грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення з урахуванням премії, встановленої у липні 2023 року в сумі 9877,80 грн., та виплатити різницю недоотриманої грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум на підставі частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII та частини 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ у розмірі 50 відсотків її місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно витягу з наказу начальника Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області від 25.07.2023 №36-ос «Про особовий склад» виключено зі списків особового складу майстер-сержанта ОСОБА_1 , звільненого на підставі підпункту «г» (через такі сімейні обставини - військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років) пункт 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в запас з 31.07.2023 (а.с.14).

В наказі вказано про те, що календарна служба для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні на 31.07.2023 складає 20 років (20 років 06 місяців 05 днів).

Крім того, як встановлено в ході судового розгляду в наказі про звільнення позивачки зі служби вказано виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивачка вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як визначено ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше виплачується, серед іншого у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років.

Абзацем 2 ч. 2 ст.15 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або ж інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років та більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Аналогічна правова норма міститься в абзаці 4 пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Порядок №393).

Відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII та абзацу третього пункту 10 Порядку №393 законодавець розмежовує визначення самого права військовослужбовця, крім військовослужбовців строкової військової служби, на таку одноразову грошову допомогу при звільненні та визначення розміру такої допомоги.

Суд зазначає, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, такі військовослужбовці мають право на спірну одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах). При цьому, розмір такої одноразової грошової допомоги для такої категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" від 01.04.2022 №2169-IX, який набрав чинності 13.04.2022, пункт 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу» доповнено підпунктом "г".

Згідно з підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка звільнена з військової служби за підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини - військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років).

Отже враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов ввіреного висновку, що позивачка, як військовослужбовець, що була звільнена з військової служби (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років), за наявності календарної вислуги 20 років 06 місяців 05 днів, (тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За наведеного правового регулювання, позовні вимоги в частині нарахування і виплати позивачці одноразової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивачки про перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням премії, встановленої у липні 2023 року в сумі 9877,80 грн., суд зазначає наступне.

Згідно довідки № 14 від 10.08.2023 (а.с.18) про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на день виключення зі списків особового складу Управління за нормами, чинними на 31.07.2023, її премія складала 220% посадового окладу (3260,00 грн.), тобто 7172,00 грн.

Згідно розрахункового листа за липень 2023 року премія ОСОБА_1 складала 9877,80 грн., тобто 303% посадового окладу (а.с.20).

Водночас, вказана премія була встановлена ОСОБА_1 відповідно до її внеску в загальний результат служби за липень 2023 року згідно пункту 1 глави 10 розділу ІІІ Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 13.03.2018 №151, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 05.04.2018 за № 404/31856 (далі - Інструкція №151), відповідно до якого преміювання військовослужбовців здійснюється відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 глави 1 розділу V Інструкції № 151 сума одноразової грошової допомоги при звільненні визначається виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, встановленого військовослужбовцю на день виключення його зі списків особового складу Держспецзв`язку. з урахуванням вимог пункту 8 глави 10 розділу 111 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 8 глави 10 розділу III Інструкції № 151 під час виплат, розмір яких розраховується, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця, премія обчислюється у розмірі, який щороку встановлюється наказом Адміністрації Держспецзв`язку в межах асигнувань, затверджених на грошове забезпечення на поточний рік.

Відповідно пункту 6 наказу Адміністрації Держспецзв`язку від 02.01.2023 № 1 «Про основні напрями бюджетної політики Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на 2023 рік» у 2023 році у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України необхідно здійснювати видатки на оплату праці особового складу з дотриманням таких вимог:

1) щомісячний розмір преміювання визначати у відсотках до посадового окладу;

2) щомісячний фонд преміювання військовослужбовців формувати, виходячи із таких розмірів:

за посадами осіб офіцерського складу Адміністрації Держспецзв`язку. Головного управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку - 90% посадових окладів;

за посадами осіб офіцерського складу територіальних органів Адміністрації Держспецзв`язку, територіальних підрозділів, підрозділів урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку. закладів та установ Держспецзв`язку - 80% посадових окладів;

за посадами осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу - 220% посадових окладів.

Таким чином, Управління Держспецзв`язку в Чернігівській області правильно та обґрунтовано визначило розмір одноразової допомоги при звільненні позивачки, виходячи з премії у сумі 7172,00 грн, оскільки її розмір і порядок визначення у повній мірі відповідає вимогам Інструкції №151 і є обов`язковим для виконання всіма громадянами, посадовими особами та іншими суб`єктами права.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк