Справа № 200/6969/23
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року Справа№200/6969/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області(далі відповідач), в якому просив:

визнати протиправними дії відповідача, щодо не виплати доплати до пенсії по заборгованості по пенсії за період з грудня 2019 по березень 2023 у розмірі 338131,40 грн.;

зобов`язати відповідача здійснити виплату нарахованих але не отриманих, з вини відповідача сум пенсії, за період з грудня 2019 по березень 2023 у розмірі 338131,40 грн.;

зобов`язати відповідача здійснити розрахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за весь період затримки, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішенням суду по справі № 200/975/22 зобов`язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з 01.12.2019 на підставі довідки ДУ ТМО МВС України по Донецькій області № 33/25-2327 від 10.08.2021 про грошове забезпечення за листопад 2019 року.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/975/22 відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу та нарахована заборгованість у розмірі 338131,40грн. Станом на день звернення до суду зазначена сума боргу не виплачена, що і стало приводом звернення до суду.

Ухвалою суду від 20.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

10.01.2024 відповідачем надано відзив по справі, в якому зазначено, що позивач звернувся до суду із позовною заявою у загальному порядку, в якій фактично оскаржує дії та рішення пенсійного органу щодо виконання судового рішення по справі № 200/975/22, що, в свою чергу, не відповідає об`єкту порушеного права, оскільки в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, при розгляді позовної вимоги Позивача щодо виконання окремого судового рішення в іншій справі. Відповідно, якщо Позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку ст.383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Оскільки, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Таким чином відповідач вважає, що в межах даного спору наявні підстави для закриття провадження відповідно до ч.2 ст. 239 КАС України.

Крім того вказує, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом № 2050, за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Відповідач зазначає, що вказана вимога заявлена передчасно, оскільки вказану компенсацію наведене регулююче законодавство та нормативно-правові акти пов`язують з фактичним нарахуванням та виплатою пенсії, чого на час розгляду справи ще не відбулось. Отже, позовні вимоги цій частині задоволенню не підлягають.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вересня 2010 року отримує пенсію за вислугу років, призначеної відповідно до вимог Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, перебуває на обліку у відповідача.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 по справі № 200/975/22, яке набуло законної сили, позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецької області №757 від 13.12.2021 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФУ в Донецької області здійснити перерахунок розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.12.2019 на підставі оновленої довідки від 10.08.2021 №33/25-2327, складеної ТМО МВС України по Донецькій області, станом на листопад 2019 року, здійснивши виплату з урахуванням виплачених сум.

У відповідь на запит відповідач листом від 07.10.2023 №19635-18163/П-02/8-0500/23 повідомив, що відповідно до п.7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм.

Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

Виплату коштів, обчислених позивачу на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 по справі № 200/975/22, яке набрало законної сили 13.03.2023 у загальній сумі 338131,40 грн. буде здійснено у межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

Станом на 06.10.2023 Пенсійним фондом України виділено кошти на виконання рішень суду, по яким не проведено виплату заборгованості суми пенсії за окремою бюджетною програмою, та які набрали законної сили по 20.09.2020.

З наданого розрахунку заборгованості з пенсійних виплат відповідно до рішення суду №200/975/22 по ОСОБА_1 вбачається, що відповідачем нараховано борг відповідно до рішення суду №200/975/22 у сумі 338131,40 грн., з них фактично виплачено боргу 0,00 грн.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження по справі.

Як вже було зазначено вище, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 по справі № 200/975/22, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.12.2019 на підставі оновленої довідки від 10.08.2021 №33/25-2327, складеної Територіальним медичним об`єднанням Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області, станом на листопад 2019 року, здійснивши виплату з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.239 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Разом з цим суд звертає увагу, що предмет розгляду по справі № 200/975/22: "зобов`язання здійснити перерахунок пенсії" не є ідентичним з вимогою по даній справі: "зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити виплату нарахованих але не отриманих, з вини органу Пенсійного фонду України в Донецькій області сум пенсії, за період з грудня 2019 по березень 2023 у розмірі 338131,40 грн.", а саме: позовна вимога про зобов`язання не передбачала разом з іншим нарахування та виплату заборгованості.

Таким чином клопотання відповідача про закриття провадження по справі не підлягає задоволенню.

Щодо суті спору суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до ст.1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до ст.1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до ч.1, 3 ст.63 цього Закону перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Процедура перерахунку пенсії визначена Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 (далі - Порядок № 45).

Відповідно до п.4 Порядку №45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені ч.2 і 3 ст.51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Як передбачено ст. 55 Закону №2262-ХІІ, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Як раніше зазначено, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21.02.2022 по справі № 200/975/22 зобов`язано ГУ ПФУ в Донецької області здійснити перерахунок розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 з 01.12.2019 на підставі оновленої довідки від 10.08.2021 №33/25-2327, складеної Територіальним медичним об`єднанням Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області, станом на листопад 2019 року, здійснивши виплату з урахуванням виплачених сум

На виконання зазначеного рішення позивачу перераховано пенсію та сформовано розмір доплати з грудня 2019 року по березень 2023 року у загальній сумі 338131,40 грн.

Ст.51 Закону № 2262-ХІІ визначено, що особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному КМУ.

Відповідно до ч.2 ст. 55 того самого Закону нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Незважаючи на ці приписи закону заборгованість з пенсії позивачеві фактично не виплачена, що підтверджується листом відповідача від 07.10.2023 №19635-18163/П-02/8-0500/23.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що предметом даного спору є права, щодо яких суд вже висловився у справі №200/975/22, а тому фактично спір полягає у зміні способу виконання судового рішення. На момент ухвалення рішення у справі №200/975/22 перед позивачем була відсутня заборгованість з виплати пенсії, оскільки пенсія ще не була перерахована та нарахована, та, відповідно, строки її виплати не настали.

Після призначення пенсії рішення суду вважається виконаним, а право на пенсійне забезпечення трансформується з права на призначення (нарахування) пенсії на право на отримання нарахованих сум пенсії. У разі затримки реалізації останнього законом передбачена компенсація втрати частини доходів (інфляції), що можливо тільки щодо нарахованої заборгованості.

При оцінці вказаних доводів відповідача суд враховує правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 24.07.2023 по справі №420/6671/18, згідно з яким стягнення заборгованості з виплати пенсії не можна вважати іншим способом виконання судового рішення про зобов`язання виплатити пенсію. Ці дві категорії спорів не є тотожними, а тому зміна способу виконання судового рішення (стягнення коштів замість зобов`язання їх виплатити) у такому разі не повинна здійснюватися.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на БК України та неможливість прийняття бюджетних зобов`язань без відповідних бюджетних призначень та асигнувань.

Ст.8 Закону № 2262-ХІІ, та деяких інших осіб встановлено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, забезпечується за рахунок коштів державного бюджету.

Водночас, законодавство відрізняє кошти Державного бюджету України та кошти Пенсійного Фонду України.

Ч.2 ст.72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Бюджет Пенсійного фонду у відповідності до ч.1 ст. 71 Закону №1058 це план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом.

П.3 ч.1 ст.72 того самого Закону передбачається, що кошти державного бюджету можуть бути джерелами формування коштів Пенсійного фонду, але це не означає, що бюджет Пенсійного Фонду є Державним бюджетом України або навпаки.

Бюджетним кодексом України згідно з ч. 1 ст. 1 цього кодексу регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Зважаючи на це, Бюджетний кодекс не регулює порядок використання коштів бюджету Пенсійного фонду. Тому посилання відповідача на його норми щодо бюджетних зобов`язань, бюджетних асигнувань та інші є неприйнятними.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач при вирішенні питання про сплату заборгованості керується механізмом, визначеним Порядком розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 №21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913, а не передбаченим безпосередньо ст. 55 Закону №2262-ХІІ.

Ч.3 ст.7 КАС України встановлено, що в разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, до спірних у межах цієї справи правовідносин суд має застосувати приписи ст. 55 Закону № 2262-ХІІ.

Оскільки неотримання нарахованої суми пенсії вчинено з вини органу Пенсійного фонду України на підставі рішення суду, то заборгованість з пенсії має бути виплачена із застосуванням механізму передбаченого безпосередньо ст. 55 Закону № 2262-ХІІ.

Крім того суд враховує, що у відповідності до ст. 77 КАС України відповідач жодними доказами не довів відсутність необхідних для виплати заборгованості коштів у бюджеті Пенсійного фонду.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити виплату нарахованих але не отриманих, з вини відповідача сум пенсії, за період з грудня 2019 по березень 2023 у розмірі 338131,40 грн. суд виходить з такого.

Питання про належний спосіб захисту наведено у постанові Верховного Суду від 01.12.2020 у справі № 465/273/16-а, в якій розмежовано способи захисту "зобов`язання нарахувати та виплатити" і "стягнення коштів".

Так Верховний Суд зазначив, що реалізація права на отримання пенсії чи соціальної допомоги передбачає певну послідовність дій та рішень: звернення особи до повноваженого органу; перевірку наявності у неї права на відповідну виплату; розрахунок її розміру; прийняття рішення про призначення пенсії чи соціальної допомоги; проведення виплати. Спір може виникнути на будь-якій стадії правовідносин.

Якщо спір виник щодо неправомірної, на думку позивача, відмови у призначенні пенсії, допомоги чи іншої виплати або неправильного визначення її розміру, належним способом захисту є зобов`язання вчинити дії - нарахувати і виплатити відповідну пенсію чи допомогу. При цьому немає підстав стягувати відповідну суму, оскільки рішенням відповідного органу її ще не призначено.

Якщо пенсію чи допомогу призначено, конкретний обсяг заборгованості державного органу-боржника перед позивачем встановлений і не є предметом спору (визнається сторонами), а заборгованість виникла внаслідок протиправної бездіяльності боржника, наприклад, затримки виплати вже нарахованих коштів, або якщо сума заборгованості встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, а суб`єкт владних повноважень не здійснює виплати, належним способом захисту порушених прав є стягнення коштів у встановленому розмірі на користь позивача.

Конкретний спосіб захисту визначає позивач. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, умовою виходу за межі позовних вимог (а отже і обраного позивачем способу захисту), є досягнення найбільш повного, ефективного захисту прав особи, що узгоджується із метою адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суд зазначає, що заборгованість з пенсії нарахована позивачу та ця сума не є спірною між сторонами, а тому враховуючи висновки Верховного Суду викладені у постанові від 01.12.2020 у справі № 465/273/16-а, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд вважає, що належний спосіб захисту порушеного права є саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість з пенсії.

Стосовно позовної вимоги щодо нарахування компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) від 19.10.2000 №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з положеннями ст.2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (ч.2 ст.2 Закону №2050-III).

Ст.3 Закону №2050-III передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з положеннями ст.4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до ст.6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19.

Таким чином компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати повинна бути виплачена позивачу після нарахування такої заборгованості (доходу) у тому ж місяці, у якому здійсниться виплата основної суми заборгованості. Поряд з цим суд наголошує, що адміністративний спір підлягає вирішенню за фактом своєї наявності та не може бути врегульованим на майбутнє.

Таким чином, враховуючи, що спірні суми пенсійних виплат, які належать до виплати позивачеві, на час розгляду справи органом Пенсійного фонду не виплачувались, суд приходить до висновку про передчасність заявлених позовних вимог в цій частині, що є наслідком для відмови у їх задоволенні.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання позивача про встановлення контролю по виконанню рішення суду в адміністративній справі, зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналізуючи вимоги ч. 2 ст. 382 КАС України, суд зазначає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи ст.14 КАС України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і доказів понесення ним інших судових витрат до суду не подано, тому виходячи з положень ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса 84122, Донецька обл., місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 01.12.2019 по 31.03.2023 в сумі 338131,40 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за період з 01.12.2019 по 31.03.2023 в сумі 338131,40 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 16.02.2024.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова