Справа № 380/11799/23
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/11799/23 пров. № А/857/18990/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року (суддя Братичак У.В., м. Львів) у справі № 380/11799/23 за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 06.09.2022 № 2-1305.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2023 року позов задоволено.

20.09.2023 до суду першої інстанції надійшла заява від представника позивача щодо винесення додаткового рішення у цій справі, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування рішень задоволено.

Стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; код ЄДРПОУ ВП: 43968090) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також без належного дослідження усіх обставин справи.

У позовній заяві позивачем зазначено, орієнтовний розрахунок судових витрат, які понесе ФОП ОСОБА_1 , а саме 858,88 грн., крім цього витрати на оплату послуг на правову допомогу надані адвокатом в сумі 2000 грн. (авансовий платіж). На підтвердження понесених витрат, позивачем долучено до матеріалів справи копії Договору про надання правової допомоги від 01 травня 2023 р. № 16/23, Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги від 01 травня 2023 р. № 16/23, платіжну інструкцію про оплату послуг адвоката.

Судом не узято до уваги позицію, Верховний Суд за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26 червня 2019 року, в якій викладено правові висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу адвоката (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторони.

Вимога позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000грн. є безпідставними оскільки, виходячи з конкретних обставин справи №380/11799/23, її складності, така сума не відповідає критерію розумності. Судом не узято до уваги, що пояснення позивача не містить жодних обґрунтувань співмірності понесених позивачем витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, правничу допомогу позивачу у цій справі надає адвокат Бориславський Андрій Любомирович на підставі договору про надання правової допомоги від 01 травня 2023 р. № 16/23 та додаткової угоди №1. Відповідно до договору про надання правової допомоги від 01 травня 2023 р. № 16/23 адвокат зобов`язаний: - добросовісно виконувати доручення Клієнта; - у випадку участі Адвоката в судовому засіданні з відсутності Клієнта користуватися процесуальними правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, ст. 498-500 МК України, ст. 46-47 КАС України, якщо це в інтересах Клієнта; - складати подавати та підписувати від імені Клієнта заяви, позовні заяви, клопотання, скарги до будь-яких підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та підпорядкування, а також отримувати відповіді від них; - користуватися іншими правами, передбаченими Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI.

Однак підчас розгляду заяви позивача Львівським окружним адміністративним судом не узято до уваги, що згідно п.1 додаткової угоди №1 від 01.05.2023 встановлено, що «Сторони домовились, що клієнт сплатить на рахунок Адвоката гонорар за правничу допомогу адвоката за представництво у судах та іншу правову допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, підготовка позовної заяви, відзиву на позовну заяву тощо в сумі 600 грн. за 1 годину роботи адвоката.

Звертає увагу, що відповідно до п.4 «Порядок приймання-передачі правової допомоги» додаткової угоди №1 від 01.05.2023 правова допомога вважається наданою після підписання Акту приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується Сторонами та скріплюються печатками (за наявності). Однак, Львівським окружним адміністративним судом не узято до уваги, що позивачем до матеріалів справи не надано акт приймання-передачі наданої правової допомоги, що ставить під сумнів сам факт надання адвокатом правової допомоги позивачу. Окрім цього, у поясненнях позивача відсутні відомості проте які конкретні види правової допомоги та послуг надавались адвокатом на користь ФОП ОСОБА_1 , а також не можливо встановити скільки затрачено представником позивача часу на представництво інтересів позивача у судовій справі №380/11799/23. Не подання позивачем акту приймання-передачі наданої правової допомоги також порушує ч. 4 ст. 134 КАС України згідно, якої для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого судового збору.

Відповідна позиція Верховного Суду закріплена у постановах від 21.07.2020 р. №915/1654/19; від 18.12.2018 р. №910/4881/18; від 09.07.2019 р. №923/726/18; від 12.11.2019 р. №904/4494/18.

Верховний Суд за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26 червня 2019 року, в якій викладено правові висновки про те, що витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Позивачем долучено до матеріалів справи платіжну інструкцію про оплату послуг адвоката. Разом з тим, позивачем у справі №380/11799/23 є ФОП ОСОБА_1 , договір про надання правової допомоги від 01 травня 2023 р. № 16/23, додаткова угода №1 укладені із сторони Клієнта ФОП ОСОБА_1 натомість як оплата за надання правничої допомоги була здійснена фізичною особою ОСОБА_1 , що є порушенням умов договору про надання правової допомоги від 01 травня 2023 р. № 16/23. З огляду на зазначене, платіжна інструкція про оплату послуг адвоката є не належним доказом у справі №380/11799/23 та не підтверджує факт понесення позивачем витрат на правову допомогу.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії: договору про надання правової допомоги №16/23 від 01.05.2023, додаткової угоди №1 від 01.05.2023 до договору про надання правової допомоги №16/23 від 01.05.2023, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії №1855, платіжної інструкції від 01.05.2023 на суму 2000,00 грн. (призначення платежу: згідно п. 3.1 договору №16/23 від 01.05.2023).

Таким чином, матеріалами справи підтверджуються понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України, тому наявні підстави для часткового стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статей 1, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні розміру стягнення судових витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції вірно враховано, що дана справа є справою незначної складності та сума зазначена в договорі є неспівмірною із часом, який може бути витрачено адвокатом на виконання відповідних послуг, а, відтак, колегія суддів погоджується про підстаність стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання скаржника на відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки відсутній акт приймання-передачі наданої правової допомоги, який підписується сторонами, т.я. відповідно до п. 1 додаткової угоди №1 від 01.05.2023 до договору про надання правової допомоги №16/23 від 01.05.2023, авансований платіж за правничу допомогу адвоката становить 2000,00 грн.

Щодо покликання скаржника на те, що оплата послуг адвоката здійснена фізичною особою ОСОБА_1 , в порушення умов договору про надання правової допомоги від 01 травня 2023 р. № 16/23, оскільки позивачем у справі №380/11799/23 є ФОП ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає, що таке не може бути підставою для відмови у стягнення витрат, оскільки особа ідентифікована і наявні всі реквізити.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 380/11799/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 15.02.2024