Справа № 240/30751/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/30751/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (відповідач - 2), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15 вересня 2023року №76 щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII згідно заяви від 11 вересня 2023 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 з 12 вересня 2023року пенсію по інвалідності у відповідності до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків заробітної плати за останнім місцем роботи на державній службі, зазначеної в довідках ГУ ДПС у Житомирській області від 11.09.2023р. №66, №67, №68 та довідках Комунальної установи «Трудовий архів м. Житомира» Житомирської міської ради від 08.09.2023 №01-19/33-3, №01-19/34-3, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що із 09.09.1991 по 01.09.2023 працювала на різних посадах в органах державної податкової (фіскальної) служби Житомирської області. Наказом ГУ ДПС у Житомирській області від 24.08.2023 №349-0 ОСОБА_1 була звільнена з роботи з ГУ ДПС у Житомирській області 01.09.2023 відповідно до п.7 ч.1 та ч.3 ст.83, ст.86 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з виходом державного службовця на пенсію. Вказує, що 11.09.2023 звернулася з заявою та доданими до неї документами, в якій просила призначити їй пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з наявністю у нею інвалідності 2 групи. Листом від 22.09.2023 №0600-0204-8/100474 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що розгляд її заяви та доданих документів щодо призначення їй пенсії за віком здійснено відповідним структурним підрозділом ГУ ПФУ у Львівській області, яким 15.09.2023 прийнято рішення про відмову у переході ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону 889, оскільки станом на дату подання заяви, 11.09.2023, вона не досягла пенсійного 60-річного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058. Обґрунтовуючи позов позивач вказує, що 06.04.2023 їй було встановлено II (другу) групу інвалідності за загальним захворюванням, безтерміново. На дату звернення до відповідача з заявою про призначення їй пенсії державного службовця у зв`язку з інвалідністю її стаж державної служби становив 31 рік 11 місяців 23 дні, при тому, що відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» №3723-ХП достатнім для призначення пенсії по інвалідності державного службовця є наявність страхового стажу державної служби лише 10 років. Оскільки на час набрання чинності Закону №889-VII, а саме станом на 01.05.2016 в силу норм законодавства ОСОБА_1 працювала на посаді державного службовця (ст.342 ПК України) та мала стаж державної служби 24 роки 7 місяць, а станом на день звернення до Відповідача з заявою (11.09.2023) мала стаж державної служби вже 31 рік 11 місяців 23 днів, мала 2 групу інвалідності та звільнилася з роботи, то в розумінні зазначених вище норм законодавства вона мала повноправне право на призначення їй пенсії державного службовця по інвалідності згідно ч. 1, ч.8 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХП в розмірі 60 % від її заробітку за останньою посадою. Звертаючись до суду з позовом позивач вважає протиправною відмову у переведенні на пенсію по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Суддя своєю ухвалою від 31.10.2023 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов до суду 15.11.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058, з урахуванням стажу державної служби, мають жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058. Пенсії по інвалідності державним службовцям призначаються згідно з нормами Закону № 1058. Станом на 11.09.2023 ОСОБА_1 не досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, підстав для переведення ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності за нормами Закону України «Про державну службу» немає. Просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов до суду 12.12.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні з 12.08.2011 та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначає, що 11.09.2023 позивач звернулася до Управління з заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів. Після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 15.09.2023 № 76 про відмову у перерахунку пенсії. Про зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській листом від 22.09.2023 № 0600-0204-8/100474 Управління повідомило Позивачу. Дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській вважає правомірними. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання, а не ранги державних службовців. Пенсії по інвалідності та в разі втрати годувальника, а також пенсії за віком особам, які не мають права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як передбачено статтею 90 Закону № 889. Іншого чинним законодавством не передбачено. Звертає увагу, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право Позивача на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». Відповідно, питання щодо розрахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на призначення. Зауважує, що Управління у відповідь на заяву Позивача відмовило у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» з мотивів відсутності законодавчих підстав. Відтак, спору щодо розрахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату на час звернення Позивача у цій справі до суду не існувало. Також, Управління не ухвалювало рішення щодо розрахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права Позивача у зазначеній частині при здійсненні такого призначення будуть порушені. Оскільки, судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних. Тому вважаємо, що вимоги щодо розрахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату задоволенню не підлягають як передчасні (заявлені на майбутнє). Отже, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області є правомірними та вмотивованими. Просить відмовити у задоволенні позову.

До відзиву Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області додало копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 2011 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до відповідача із заявою №1504 від 11.09.2023 про перерахунок пенсії у якій у рядку "Вид перерахунку" вказано "перехід на інший вид пенсії на ДС" та зроблено допис "у разі недоцільності залишити на пенсії по інвалідності". У рядку "Інші відомості, необхідні для призначення (перерахунку, поновлення) пенсії, переведення з одного виду на інший" позивач вказала "Наполягаю на прийомі документів для переведення на пенсію ЗУ "Про державну службу" так я буду звертатись до суду з умовами призначення пенсії ознайомлена" (а.с. 223).

До заяви додано: довідку про заробітну плату №01-19/33-3 від 04.09.2023 (а.с. 226), №01-19/34-3 від 04.09.2023 (а.с. 227-228), №66 від 11.09.2023 (а.с. 234), №67 від 11.09.2023 (а.с. 229), №68 від 11.09.2023 (а.с. 233).

Встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду якої прийнято рішення від 15.09.2023 №76 у якому вказано: "Відділом перерахунків пенсії №2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто заяву від 11.09.2023 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон 1058) на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" (надалі - Закон). Пенсійне забезпечення громадян України здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон 1058) та інших нормативно - правових актів. Відповідно до Постанови КМУ від 14.09.2016 №622 право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону -1028, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII "Про державну службу" не призначалась пенсія відповідно до Закону, мають: - жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону - 1058. Враховуючи вищезазначене прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 " (а.с. 247).

Листом від 22.09.2023 №0600-0204-8/100474 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення від 15.09.2023 та зазначено, що згідно з Порядком призначення пенсії №622 від 14.09.2016, необхідно виконання додаткових вимог, зокрема для жінок: досягнення віку 60 років, наявність страхового стажу 30 років, відсутність факту призначення пенсії відповідно до Закону №3723, однак позивач не досягла пенсійного віку. Пенсії по інвалідності та в разі втрати годувальника, а також пенсії за віком особам, які не мають права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, призначаються за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як передбачено статтею 90 Закону № 889. Зауважує, що Управління у відповідь на заяву Позивача відмовило у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» з мотивів відсутності законодавчих підстав. Отже, дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області є правомірними та вмотивованими. Просить відмовити у задоволенні позову.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вважає протиправним та таким, що порушує її права оскаржуване рішення від 15.09.2023.

Надаючи правову позицію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України "Про державну службу " від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889 з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723- ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889 визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за наявності певних умов.

Суд зауважує, що в оскаржуваному рішенні відповідачем вказано: " розглянуто заяву від 11.09.2023 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон 1058) на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" (надалі - Закон)" (а.с. 247).

Звертаючись до суду з позовом позивач стверджує, що зверталась до відповідача із заявою в якій просила "призначити їй пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку з наявністю у неї інвалідності 2 групи" (а.с. 1).

Суд звертає увагу, що пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889 визначено право державних службовців, за умови наявності у них відповідного стажу, на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За приписами ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Водночас, за приписами частини 9 статті 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (частина 10 статті 37 Закону №3723-XII).

Окрім того, у ст. 37 Закону № 3723-XII закріплено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника ...

Отже, законодавчо закріплено право особи, за умови наявності у неї відповідного стажу державної служби чи стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, на призначення їй пенсії: за віком або по інвалідності, а також право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, що мав стаж державної служби.

Належними доказами підтверджується, що позивач із 1991 року по 01.09.2023 працювала в органах Державної податкової служби України (а.с. 13-26, 37-40).

Згідно матеріалів пенсійної справи позивача, ОСОБА_1 із 12.08.2011 при первинному огляді було встановлено третю групу інвалідності (а.с. 95), а із 09.08.2012 (а.с. 106) із 11.09.2013 при повторному огляді - третю групу інвалідності (а.с. 111), а із 23.03.2015 (а.с. 160), із 29.03.2017 (а.с. 193), із 23.03.2020 (а.с. 204) та із 06.04.2023 (а.с. 222) - другу групу інвалідності.

Відповідно до норм, закріплених у Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджено Постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (далі - Порядок №22-1) заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший .... подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (п. 1.1.)

Згідно п. 4.2 Поряду №22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема,:

ідентифікує заявника (його представника);

надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;

реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

У п. 4.7 Порядку №22-1 закріплено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відмова у призначенні пенсії позивачу на підставі її заяви від 11.09.2023 обґрунтована виключно недосягненням ОСОБА_1 пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058. Окрім того, у рішенні від 15.09.2023 №76 чітко вказано, що відповідач розцінив заяву позивача, як заяву "про переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон 1058) на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу"".

Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що із заяви позивача від 11.09.2023 не вбачається можливим достеменно встановити, який вид пенсії позивач виявила бажання отримати: за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" чи по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу".

До такого висновку суд дійшов після аналізу змісту заяви ОСОБА_1 № 1504 від 11.09.2023, у якій у рядку "Вид перерахунку" ОСОБА_1 вказано "перехід на інший вид пенсії на ДС" та зроблено допис "у разі недоцільності залишити на пенсії по інвалідності", а у рядку "Інші відомості, необхідні для призначення (перерахунку, поновлення) пенсії, переведення з одного виду на інший" позивач вказала "Наполягаю на прийомі документів для переведення на пенсію ЗУ "Про державну службу" так я буду звертатись до суду з умовами призначення пенсії ознайомлена" (а.с. 223).

Однак, у позові позивач вказує, що звертаючись до відповідача просила призначити їй пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" у зв`язку з інвалідністю 2 групи.

З урахуванням встановлених судом обставин суд дійшов висновку, що відповідач при розгляді заяви ОСОБА_1 від 11.09.2023, дійшов помилкового висновку, що позивач, при поданні заяви виявила бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки, як вказує ОСОБА_1 у позові, метою звернення із заявою від 11.09.2023 є перехід на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу".

Доказів, що органом Пенсійного фонду розглядалась доцільність переведення позивача на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу", матеріали справи не містять.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Згідно з ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки судом встановлено, що розгляд заяви позивача від 11.09.2023 було здійснено без уточнення інформації щодо виду пенсії, які позивач виявила бажання отримувати, судом не надається правова оцінка підставам, зазначеним у оскаржуваному рішенні від 15.09.2023.

Враховуючи наведене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15.09.2023 №76 є протиправним та його необхідно скасувати.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, за змістом вказаної правової норми вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а саме в захисті прав та інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень з боку держави.

Такий підхід відповідає принципу поділу влади, що встановлений Конституцією України та уособлений в інших нормативно-правових актах, який заперечує надання суду повноважень втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти встановлені законом права і обов`язки владних суб`єктів, які визначають ступінь самостійності їх реалізації з урахуванням принципу верховенства права і полягають у тому, що при вчиненні дій та прийнятті рішень владний суб`єкт здійснює свої повноваження з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих дій або рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Завдання правосуддя полягає в гарантуванні дотримання вимог права та контролю за легітимністю прийняття рішень.

Окрім цього, суд бере до уваги передбачене пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, яке, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (пункт 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі «Обермейєр проти Австрії» (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); пункт 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі «Гранд Стівенс проти Італії» (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY)).

Оскільки відповідачем не розглядалось питання щодо переведення позивача на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу", не надавалась оцінка доданим до заяви від 11.09.2023 дакументам, суд не вбачає підстав для надання правової оцінки наявності чи відсутності у позивача права на такий вид пенсій.

Матеріалами справи встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення від 15.09.2023 №76 відповідно до законодавства про екстериторіальність. У свою чергу, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному Пенсійному фонді України в Житомирській області, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фону України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У зв`язку з відсутністю документально підтверджених судових витрат по даній справі, питання про їх розподіл судом не розглядається.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Частково задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7,м. Житомир,10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10,м. Львів,79016, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 15 вересня 2023 року №76.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 вересня 2023 року та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук