Справа № 420/1064/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/1064/23

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,

повний текст судового рішення

складено 05.10.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеси на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеси про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси (надалі відповідач), в якому заявив наступні позовні вимоги:

- визнати протиправними дії Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеси, що були вчинені 18.01.2022 року, та які були спрямовані на направлення позивача до Збройних сил України для проходження військової служби без проведення медичного огляду на придатність до військової служби;

- зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які спрямовані на направлення позивача до Збройних сил України для проходження військової служби без врахування ступеню непридатності до військової служби та повного з`ясування стану здоров`я позивача.

На виконання ухвали суду першої інстанції від 23.01.2023 року про залишення позову без руху, позивач 27.01.2023 року надав уточнену позовну заяву від 26.01.2023 року, в якій виклав позовні вимоги наступним чином:

- визнати протиправними дії, які спрямовані на направлення позивача до Збройних сил України для проходження військової служби без врахування придатності позивача до військової служби;

- зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які спрямовані на направлення позивача до Збройних сил України для проходження військової служби без врахування ступеню непридатності до військової служби.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 18.01.2023 року в приміщенні Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеси капітаном ОСОБА_2 позивачу була вручена «повістка на відправку», яка зобов`язувала позивача з`явитися 20.01.2023 року о 09:00 до Приморського ТЦК та СП та при собі мати: паспорт, військовий квиток обліково-послужну картку; повістку та мобілізаційне розпорядження посвідчення на право керування транспортними засобами речовий мішок для особистих речей ложку, кухоль, рушник та туалетне приладдя; продукти та харчування на одну добу. Позивач вважає, що в такий спосіб його протиправно було направлено до Збройних сил України без медичного обстеження стану здоров`я, оскільки виконання обов`язку військової служби громадянином може статися лише в разі придатності особи до такої служби, зокрема, за станом здоров`я. Позивач зазначає, що йому протиправно було відмовлено у проходженні медичного огляду під час призову на військову службу. Зазначає, що в 2019 році він пройшов медичне обстеження та з огляду на виявлені хвороби, згідно з наказом Міністра Оборони №402 від 14.08.2008 року, на підставі статей 42 «б» та 64 «в» позивач був визнаний непридатним до військової служби, без будь-яких застережень щодо мирного або воєнного часу. Позивач вважає дії посадових осіб, які вчинені з метою відправки непридатного до військової служби позивача до ЗСУ протиправними, оскільки суперечать приписам наказу Міністра Оборони №402 від 14.08.2008 року та п.1 ст.2 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу». Також позивач вказує, що повістка, яка була вручена йому, складена в довільній формі, немає посилань на реквізити розпорядження, відповідно до якого треба з`явитися саме позивачу, а тому не відповідає вимогам закону та не може вважатися законним рішення керівника відповідного ТЦК та СП щодо направлення позивача до ЗСУ.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2023 року позов задоволено частково шляхом визнання протиправною бездіяльності Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси щодо не направлення ОСОБА_1 на проходження медичного огляду з метою визначення придатності його до військової служби, а в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги.

Відповідач також звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Однак оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає, оскільки суд першої інстанції у вступній частині свого рішення визначив предметом свого розгляду позовні вимоги, які відрізняються за своїм змістом від заявлених спочатку та уточнених згодом позовних вимог.

Так, суд першої інстанції визначив предметом свого розгляду такі позовні вимоги:

- визнати протиправними дії Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеси щодо направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби без врахування висновку Військово лікарської комісії від 28.03.2019 року про непридатність до військової служби;

- зобов`язати Приморський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки м.Одеси утриматися від вчинення дій, щодо направлення позивача для проходження військової служби без врахування висновку Військово-лікарської комісії;

З урахуванням наведених позивачем обґрунтувань позову, суть змісту викладених позивачем позовних вимог відрізняється від суті позовних вимог, які сформульовані в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, оскільки позивач фактично вважає неправомірними дії по направленню його до Збройних сил України для проходження військової служби без проведення медичного огляду, а за змістом позовних вимог, які виклав суд першої інстанції, неправомірність дій полягає у направленні позивача для проходження військової служби без врахування висновку Військово лікарської комісії від 28.03.2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, суд першої інстанції розглянув позовні вимоги, які фактично не заявлялись.

Крім того, колегія суддів вважає, що вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог та задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не направлення позивача на проходження медичного огляду з метою визначення придатності його до військової служби, здійснено без дотримання приписів ч.2 ст.9 КАС України, оскільки застосування такого способу захисту не відповідає інтересам позивача, так як зі змісту позовної заяви слідує, що позивач взагалі заперечує існування підстав для направлення його відповідачем на проходження медичної комісії, і саме на це вказує позивач в своїй апеляційній скарзі.

Частиною 1 ст.5 КАС України чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача внаслідок прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, вчиненої ним дії або допущеної ним бездіяльності.

При цьому, звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах. Захист прав, свобод та інтересів слід відрізняти від їх охорони. Охорона прав та інтересів має на меті запобігти їх порушенню. Охорона здійснюється шляхом встановлення відповідних норм права, правових стимулів, заборон тощо. Натомість, захист прав здійснюється у разі їх порушення.

У даній справі суду необхідно чітко визначити, яке конкретне рішення, дія або бездіяльність порушує права позивача.

Як вбачається з позовної заяви, звернення позивача до суду із заявленими позовними вимогами обумовлено тим фактом, що 18.01.2023 року в приміщенні Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеси працівником відповідача позивачу був вручений документу, який має назву «Повістка на відправку» (надалі повістка).

Даною повісткою позивача було зобов`язано з`явитися 20.01.2023 року о 09:00 за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаній повістці також зазначено, що при собі необхідно мати документи і речі, вказані на звороті повістки (паспорт, військовий квиток, обліково-послужну картку; повістку та мобілізаційне розпорядження; водіям транспортних засобів посвідчення на право керування ними; речовий мішок для особистих речей, ложку, кухоль, рушник та туалетне приладдя; продукти харчування на одну добу).

Також зазначено, що за неявку в указаний строк, особа, зазначена в повістці, буде притягнута до відповідальності згідно з законом.

З матеріалів справи не вбачається, що після 18.01.2023 року і до моменту звернення позивача до суду позивач мав ще будь-які контакти з відповідачем.

При цьому, як зазначає відповідач і це не заперечує позивач, позивач взагалі не з`явився до відповідача за вказаною повісткою, і неявка позивача за повісткою унеможливила проходження позивачем медичної комісії для визначення його стану здоров`я.

Отже, спірні правовідносини між сторонами виникли внаслідок вручення позивачу повістки 18.01.2023 року. Інших рішень, дій або бездіяльності з боку відповідача, які б могли мати наслідком порушення прав та інтересів позивача, у даній справі не встановлено.

Позивач вважає, що вручення йому вказаної повістки є діями посадових осіб відповідача по направленню позивача до Збройних сил України, які позивач вважає неправомірними, оскільки здійснені без обов`язкового медичного огляду позивача.

Суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення виходив з наступних обставин та висновків:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на військову службу призваний 01.08.1987 року. Військову присягу на вірність народу України прийняв 20.04.1993 року;

- позивач звільнений з військової служби в запас за пунктом 65, підпункт «з» (за власним бажанням) наказ ЗМОУ КСППОУ №0154 від 09.06.1998 року;

- відповідно до довідки військово-лікарської комісії №45/03 від 28.03.2019 року на підставі статей 42 «б», 64 «в» графи III Розладу хвороб додатка №1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402, ОСОБА_1 , 1970 року народження визнаний непридатним до військової служби;

- позивач не відноситься до кола військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації;

- медичну комісію позивач не проходив і докази направлення відповідачем позивача під час призову на військову службу по мобілізації у зв`язку з веденням воєнного стану на території України для проходження військово-лікарської комісії відсутні;

- для належного захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та захистити права позивача шляхом визнання протиправною бездіяльності Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси щодо не направлення позивача на проходження медичного огляду з метою визначення придатності його до військової служби;

При цьому, позовні вимоги, які стосуються визнання протиправними дій відповідача щодо направлення позивача для проходження служби, суд першої інстанції розтлумачив таким чином, що позивач фактично оскаржує дії по врученню йому повістки, і посилаючись на те, що повістка, не є рішенням чи дією суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України, а являється лише засобом оповіщення військовозобов`язаної особи для її прибуття на вказану дату до територіального центру комплектування, а сам обов`язок військовозобов`язаної особи з`явитись за викликом до відповідного територіального центру комплектування встановлений не повісткою, а Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», то відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Колегія суддів не може погодитися з оцінкою, яку суд першої інстанції надав спірним правовідносинам, та заявленим позовним вимогам.

З урахуванням уточненої позовної заяви від 26.01.2023 року, першою позовною вимогою позивач просить визнати протиправними дії, які спрямовані на направлення позивача до Збройних сил України для проходження військової служби без врахування придатності позивача до військової служби.

А як вже зазначено вище, під діями посадових осіб відповідача по направленню позивача до Збройних сил України для проходження військової служби позивач розуміє вручення йому вказаної повістки.

Отже, для вирішення першої позовної вимоги суду необхідно відповісти на такі питання: - чи є факт вручення позивачу повістки 18.01.2023 року підтвердженням факту його направлення до Збройних сил України для проходження військової служби?

- якщо так, то чи правомірним є таке направлення без врахування придатності позивача до військової служби?

При наданні відповідей на такі питання, колегія суддів виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних відносин.

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» регулюються відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби (далі - Закон №2232-ХІІ, у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1, 5, 7, 9 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Частиною 10 ст.1 Закону №2232-ХІІ передбачено, зокрема, що громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів, виконувати військовий обов`язок у запасі.

Згідно ч.6 ст.2 Закону №2232-ХІІ одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. (ч.14 ст.2 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Згідно ч.13 ст.2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до п.10 ст.14 Закону №2232-ХІІ за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:

- придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;

- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;

- підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);

- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;

- непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;

- підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання;

- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до п.1.1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 (далі Положення №402), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно до п.1.1 розділу ІІ Положення медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності: до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю; військовослужбовців до служби в високомобільних десантних військах, плаваючому складі, морській піхоті; кандидатів на навчання у ВВНЗ, учнів військових ліцеїв; кандидатів до військової служби за контрактом; кандидатів до участі у міжнародних миротворчих операціях (далі - ММО) та у складі миротворчого персоналу; військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, працівників Збройних Сил України для роботи з ДІВ, КРП, джерелами ЕМП, ЛВ та мікроорганізмами I - II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; військовослужбовців та працівників Збройних Сил України до служби (роботи) у спеціальних спорудах, працівників допоміжного флоту ВМС Збройних Сил України; а також з метою визначення: можливості проходження військової служби військовослужбовцями та проживання членів їх сімей за кордоном; необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі - Закон №3543-XII, в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 22 Закону №3543-XII встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно абзацу 2 ч.1, ч.3 ст.22 Закону №3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до військових комісаріатів (військовозобов`язані Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час.

Під час мобілізації та переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на штати воєнного часу громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти військових комісаріатів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях військових комісарів (військовозобов`язані Служби безпеки України - керівників органів, де вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Резервісти зобов`язані з`явитися до військових частин у строки, визначені командирами військових частин, в яких вони проходять службу у військовому резерві.

На підставі наведених нормативних положень колегія суддів дійшла висновку, що факт вручення позивачу повістки 18.01.2023 року не підтверджує факту направлення позивача до Збройних сил України для проходження військової служби, адже виходячи з положень п.4 ч.1 ст.24 Закону №2232-ХІІ для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Саме після явки за викликом до військових комісаріатів громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, здійснюється постановка на військовий облік та/або визначення призначення на воєнний час, а також проходження медичного огляду згідно Положення №402.

Відповідно, оскільки позивач не з`явився за повісткою до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеси, то позивач і не міг бути направлений відповідачем на проходження медичного огляду, з метою визначення його стану здоров`я для вирішення питання про можливість проходження позивачем військової служби.

Отже, обов`язок відповідача по направленню позивача на проходження медичного огляду може бути реалізований лише після явки позивача до відповідача за викликом (повісткою), а оскільки такого факту у даній справі не встановлено, то це виключає можливість надання судом в рамках даного спору оцінки діям або бездіяльності відповідача стосовно не направлення позивача на проходження медичного огляду.

Враховуючи, що факт вручення позивачу повістки 18.01.2023 року не підтверджує факту направлення позивача до Збройних сил України для проходження військової служби, то відсутні підстави для задоволення такої позовної вимоги, як визнання протиправними дій, які спрямовані на направлення позивача до Збройних сил України для проходження військової служби без врахування придатності позивача до військової служби.

При цьому, колегія суддів не вбачає ознак протиправності в діях відповідача щодо вручення позивачу повістки 18.01.2023 року, безвідносно до факту існування вищевказаної довідки військово-лікарської комісії №45/03 від 28.03.2019 року, що, в свою чергу, виключає підстави для виходу за межі позовних вимог з метою захисту прав та інтересів позивача внаслідок таких дій відповідача.

Оскільки друга позовна вимога згідно уточненої позовної заяви заяв від 26.01.2023 року стосується зобов`язання відповідача утриматися від вчинення дій, які спрямовані на направлення позивача до Збройних сил України для проходження військової служби без врахування ступеню непридатності до військової служби, тобто є похідною від першої позовної вимоги, то така позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Обставини, які стосуються звільнення позивача, як офіцера, з військової служби в запас за пунктом 65, підпункт «з» (за власним бажанням) згідно наказу ЗМОУ КСППОУ №0154 від 09.06.1998 року, а також наявність довідки військово-лікарської комісії №45/03 від 28.03.2018 року на підставі статей 42 «б», 64 «в» графи III Розладу хвороб додатка №1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року №402, згідно якої позивач визнаний непридатним до військової служби, не впливають на наведені вище висновки апеляційної інстанції.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок невірного з`ясування обставин справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеси - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м.Одеси.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька