Справа № 420/8455/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/8455/23

Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О. Дата і місце ухвалення: 14.12.2023р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст.383 КАС України, про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, вчинених на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в якому просила суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.01.2020р. по 03.08.2020р., грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 - 2020 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020р. по 03.08.2020р., грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 - 2020 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р., на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2023р., залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2023р., позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.01.2020р. по 03.08.2020р., грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 - 2020 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 30.01.2020р. по 03.08.2020р., грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 - 2020 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020р., на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

04.12.2023р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із заявою, в порядку ст.383 КАС України, про визнання протиправними дій відповідача щодо зміни відсоткового розміру щомісячної премії позивача при перерахунку грошового забезпечення за період з 30.01.2020р. по 03.08.2020р., грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2019 - 2020 роки при виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2023р. у справі №420/8455/23. Також, позивач просила постановити окрему ухвалу про притягнення до відповідальності т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 майора ОСОБА_2 , який відповідальний за перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 при виконанні судового рішення по справі №420/8455/2, а також стягнути з нього в дохід Державного бюджету України штраф у розмірі 1,5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4026,00 грн.

Вимоги поданої заяви ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2023р. у справі №420/8455/23 військовою частиною здійснено перерахунок та виплату грошового забезпечення, однак протиправно змінено відсотковий розмір щомісячної премії позивача в сторону зменшення (93% замість встановленого позивачу 155%), внаслідок чого значно зменшено розмір доплати. Такі дії бухгалтерської служби військової частини є умисними та вчиняються не вперше з тим, аби проводити виплати на виконання судових рішень військовослужбовцям Національної гвардії України у сумі не більше 3000,00 грн. Оскільки відповідач умисно не виконує рішення суду, тому наявні підстави для вжиття заходів процесуального примусу, передбачених ст.149 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2023р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу від 14.12.2023р. та задовольнити подану нею заяву, подану в порядку ст.383 КАС України.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на непоодинокі (систематичні) випадки протиправності дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, вчинених на виконання судових рішень, що набрали законної сили. Умисне невиконання відповідачем рішення суду є підставою для вжиття заходів процесуального примусу.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

У разі невиконання судового рішення позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.

Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин 2, 4 вказаної статті Кодексу судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частина 1 статті 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, рішення суду в адміністративній справі може бути виконане добровільно, з моменту набрання рішенням законної сили, та примусово, після відкриття відповідного виконавчого провадження. При цьому, виконання судового рішення, у якому порядку воно б не відбувалось, є невід`ємною складовою права на судовий захист.

Процесуальним засобом забезпечення належного та своєчасного виконання судового рішення є судовий контроль, підстави та порядок здійснення якого визначені, зокрема, статтею 383 КАС України.

Так, відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 2 статті 383 КАС України встановлено вимоги до поданої заяви. Зокрема, зазначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не зверталася до суду із заявою про видачу виконавчого листа, відповідно, примусове виконання судового рішення не здійснюється, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання протиправними дій військової частини в порядку ст.383 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірному випадку подання позивачем заяви у порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, не пов`язане саме з оскарженням дій та бездіяльності відповідача при примусовому виконанні судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2023 року у справі №9901/988/18, зазначила, що подання до суду заяви у порядку, передбаченому статтею 383 КАС України, пов`язане саме з оскарженням дій та бездіяльності відповідача при примусовому виконанні судового рішення, на користь чого свідчать приписи пунктів 6-8 частини другої статті 383 КАС України, за якими позивач має зазначити у заяві, зокрема: відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформацію про хід виконавчого провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції в частині аргументації відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст.383 КАС України, прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки згідно ч.5 ст.383 КАС України у разі невідповідності заяви вимогам вказаної норми вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику.

Таким чином, звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконанні і заходи вжиті виконавчою службою не принесли бажаного результату.

Такий висновок міститься і в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 09.12.2021р. у справі №9901/235/20.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду надавала оцінку можливості саме повернення заяви, поданої в порядку ст.383 КАС України, позивачу, оскільки заявник не надав інформації про хід виконавчого провадження, а не розглядала таку заяву по суті та надавала оцінку можливості залишення такої заяви без задоволення (відмови).

Таким чином, не зазначення певних відомостей в заяві може мати наслідком лише повернення заяви особі, яка її подала, а не відмова в задоволенні заяви. Постановлення ухвали про повернення заяви дало б можливість заявнику усунути її недоліки та повторно звернутися до суду.

При цьому, суд першої інстанції, розглядаючи заяву по суті повинен був виходити виключно із обґрунтованості чи необґрунтованості заявлених вимог даної заяви, тобто наявності чи відсутності об`єктивних підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиконанні рішення суду та постановлення окремої ухвали в порядку ст.249 КАС України щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, та направлення її відповідачу.

Отже, порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Пунктом 4 частини першої статті 317 КАС України передбачено, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи правильність висновків суду, наведених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, однак допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права при здійсненні висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка не відповідає вимогам ст.383 КАС України, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для зміни резолютивної частини ухвали від 14.12.2023р.

Керуючись ст.ст. 245, 246, 250, 311, 315, 317, 321, 328, 383 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року змінити, виклавши абзац перший її резолютивної частини в наступній редакції:

«Заяву ОСОБА_1 , подану в порядку ст.383 КАС України, повернути заявнику».

В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 лютого 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук