Справа № 420/11626/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/11626/21

Перша інстанція: суддя Вовченко О.А.,

повний текст судового рішення

складено 31.07.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військово-медичному клінічному центру Південного регіону та Військовій частині НОМЕР_1 , а саме:

- визнання протиправною бездіяльність щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язано Військово-медичний клінічний центр Південного регіону нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що станом на час звільнення позивача з військової служби виплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасникам бойових дій не передбачалась чинним законодавством.

Крім того, апелянт наголошує, що виплату спірної грошової компенсації має здійснювати Військова частина НОМЕР_1 в якій позивач проходив військову службу, а не Військово-медичний клінічний центр Південного регіону.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 видано посвідчення ветерана війни - учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

При цьому, ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 08 червня 2016 року по 12 грудня 2019 року.

В свою чергу, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 грудня 2019 року № 356 з 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини та знято з всіх видів забезпечення.

Між тим, відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 11 жовтня 2021 року № 252, на підставі директиви Міністра оборони України № 322/01/010 від 16 жовтня 2007 року та розпорядження Директора департаменту охорони здоров`я Міністерства оборони України № 231/12/558 від 04 лютого 2008 року, фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_1 покладено на Військово-медичний клінічний центр Південного регіону м. Одеси.

При цьому, вважаючи, що Військово-медичний клінічний центр Південного регіону допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

За наслідками з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивач у межах спірних правовідносин має право на отримання компенсації за невикористані дні додаткові відпустки за 2016-2019 роки, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

В свою чергу, ЗУ «Про відпустки» встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до ст. 16-2 ЗУ «Про відпустки», учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Між тим, ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно абз. 3 п. 14 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, згідно п. 19 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки на момент його звільнення з військової служби.

В даному випадку, сторонами у справі не заперечується, що позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, після звільнення з військової служби.

В свою чергу, аналіз зазначених норм свідчить про те, що у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію.

При цьому, право на отримання додаткової відпустки може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Між тим, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби має виплачуватись компенсація за всі невикористані ними дні щорічної та додаткової відпустки.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової відпустки.

Також, колегія суддів не приймає доводів апелянта про те, що позивач не мав права на отримання додаткової відпустки в умовах дії особливого періоду, так як норми ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, колегія суддів зазначає, що дана справа є типовою, а тому при її розгляді суд керувався висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 21 серпня 2019 року, ухваленій у зразковій справі № 620/4218/18.

З іншого боку, щодо доводів апеляційної скарги про те, що виплату спірної грошової компенсації має здійснювати Військова частина НОМЕР_1 в якій позивач проходив військову службу, а не Військово-медичний клінічний центр Південного регіону, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 11 жовтня 2021 року № 252, на підставі директиви Міністра оборони України № 322/01/010 від 16 жовтня 2007 року та розпорядження Директора департаменту охорони здоров`я Міністерства оборони України № 231/12/558 від 04 лютого 2008 року, фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_1 покладено на Військово-медичний клінічний центр Південного регіону м. Одеси.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ефективним обраний судом першої інстанції спосіб поновлення порушених прав позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року - без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Військово-медичний клінічний центр Південного регіону.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян