Справа № 705/5782/23
Суддя: Єщенко О. І.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №705/5782/23
2-а/705/23/24 РІШЕННЯ
15 лютого 2024 року м.Умань
Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Єщенко О.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником позивача Бухуном Юрієм Володимировичем, до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бухун Ю.В. звернувся до суду з позовом до Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та просив поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з даною позовною заявою про визнання протиправною та скасування постанови; визнати протиправною та скасувати постанову Уманського районного ТЦК та СП у справі про адміністративне правопорушення № 19 від 17.07.2023; стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу, понесені останнім внаслідок судового розгляду справи.
В обґрунтування позову зазначив, що Уманським районним ТЦК та СП (далі «відповідач») було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 19 від 17.07.2023, якою ОСОБА_1 (далі «позивач») було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.
Про існування вказаної постанови позивачу стало відомо лише після відкриття виконавчого провадження за заявою відповідача про примусове стягнення з позивача розміру адміністративного штрафу. Копію постанови позивач отримав 24.10.2023 з листом державного виконавця.
Отримавши від державного виконавця копію постанови відповідача у справі про адміністративне правопорушення № 19 від 17.07.2023, позивач ознайомився з такою постановою та прийняв рішення звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки вважає таку постанову протиправною та необґрунтованою, а притягнення позивача до адміністративної відповідальності безпідставним та протиправним.
Відповідно до оскаржуваної постанови позивач не отримав засобами поштового зв`язку повідомлення (повістки) відповідача 10.06.2023 та 28.06.2023, які були повернуті АТ «Укрпошта» з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». З вказаного відповідач дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 змінив місце свого проживання без повідомлення та дозволу начальника Уманського РТЦК та СП.
Опираючись на вищеописані припущення, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем правил військового обліку за ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та № 69/2022 від 24.02.2022, чим на думку відповідача, позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.
Зауважує, що позивачем не здійснювалась зміна місця проживання, як про те зазначає відповідач. Правилами військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів не передбачено обов`язку військовозобов`язаних осіб або інших осіб, яких стосуються дані правила, відвідувати відділення поштового зв`язку або визначати місце перебування працівників АТ «Укрпошта» для встановлення наявності або відсутності тих чи інших відправлень. Жодною з норм національного та/або міжнародного законодавства не встановлено обов`язку особи відвідувати відділення поштового зв`язку та отримувати кореспонденцію в примусовому порядку. Позивач не являється постійним клієнтом АТ «Укрпошта» та не користується послугами даного оператора поштового зв`язку на постійній основі з огляду на відсутність такої потреби. Позивач не отримував за адресою свого постійного та зареєстрованого місця проживання будь-яких повідомлень про надходження рекомендованих або інших листів/відправлень від відповідача.
Позивач не порушував норм Правил, оскільки не змінював місця проживання, а відтак не потребував жодних дозволів керівника Уманського РТЦК та СП. Позивач не вибував в іншу місцевість до нового місця проживання, за межі України на постійне місце проживання або на строк більше трьох місяців, не змінював місця проживання в межах міста з переїздом на територію іншого адміністративного району, а відтак не мав і не має обов`язку з`являтися до Уманського РТЦК та СП задля зняття з військового обліку, на якому перебуває у відповідності до закону.
В той же час, саме формулювання «змінив місце свого проживання», застосоване відповідачем в тексті оскаржуваної постанови, свідчить про спотворення відповідачем самої структури даного поняття.
Відповідно до чинного Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» під місцем проживання розуміється житло, яке має адресу та в якому проживає особа. Місце проживання підлягає реєстрації. Під зміною місця проживання розуміється зміна зареєстрованого місця проживання. Проте, позивач з 24 лютого 2022 року не змінював зареєстрованого місця проживання, про що свідчать відомості демографічного реєстру.
Тому відповідачем не встановлено жодних об`єктивних даних про те, що позивач змінив місце проживання, а зазначені в тексті оскаржуваної постанови тези твердження являються нічим іншим, як припущеннями, на яких не може ґрунтуватися доказування.
Адміністративними матеріалами та оскаржуваною постановою не доведено наявність у позивача умислу та бажання настання шкідливих наслідків або їх свідомого настання, рівно як дій або бездіяльності, вчинених/допущеної позивачем з необережності.
Ухвалою суду від 02.11.2023 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Учасники справи не надавали до суду клопотань про розгляд позову в загальному порядку.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
22.11.2023 від представника відповідача Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не погоджується із позовними вимогами, вважає їх безпідставними та надуманими, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю. Зазначив, що відповідно до військово-облікових даних Уманського РТК та СП військовозобов`язаний ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 24.07.2013 був переданий із відділу призову до відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу по досягненню 25-річного віку як не розшуканий. На військовий облік військовозобов`язаних не став. Військово-облікові дані не повідомив. Медичний огляд (ВЛК) не пройшов з 2014 року по даний час ( під час дії АТО, воєнного стану).
На адресу ОСОБА_1 неодноразово направлялися поштові відправлення, але за задекларованим місяцем свого проживання позивач не проживав, тобто змінив його, що є порушенням правил військового обліку. Відповідно до п. 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, призовники, військовозобов`язані та резервісти в разі зміни адреси їх проживання або інших персональних даних зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідним органам, де вони перебувають на військовому обліку, зокрема у випадках, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-комунікаційні системи.
Не отримання чи небажання отримувати ОСОБА_1 поштової кореспонденції від Уманського РТЦК та СП, знаючи, що він не виконує та порушує Правила військового обліку, визначені ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постановою КМУ № 921 від 07.12.2016, Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 та у період дії воєнного стану, що визначено Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», не виправдовує позивача, а лише доводить неправомірність дій ОСОБА_1
ОСОБА_1 неодноразово викликали повістками до Уманського РТЦК та СП, але у вказаний час та дати ОСОБА_1 жодного разу не прибув, причини своєї неявки не повідомив, повістки повернуті із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
ОСОБА_1 стало відомо 26.12.2022, а потім і 19.07.2023 про його виклик до Уманського РТЦК та СП для надання ним військово-облікових даних, проходження медичного огляду та визначення призначення на особливий період.
За увесь час із 2014 року, як і з 24.02.2022 ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, як не повідомив їх і у позові, доказів поважних причин неприбуття не надав до цього часу.
25.01.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бухун Ю.В. подав до суду відповідь на відзив, у якому вказав, що ознайомившись зі змістом відзиву на позовну заяву, повідомляє про його безпідставність в частині наведених заперечень, нікчемність в частині наведених правових висновків та необґрунтованість в цілому. Відповідач не довів і довести не може, що використання або невикористання послуг АТ «Укрпошта» будь-яким чином співвідноситься з мотивацією оскаржуваної постанови та/або інкримінованим позивачу адміністративним правопорушенням. Твердження відповідача про «небажання позивача отримувати кореспонденцію» та його взаємозв`язок з ефімерною виною позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення не відповідає і не може відповідати дійсності, оскільки позивач не був повідомлений про необхідність отримання тих чи інших листів засобами АТ «Укрпошта»; положення чинного законодавства України не зобов`язують позивача отримувати листи засобами АТ «Укрпошта»; посадові особи відповідача зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, якщо вважають Уманський РТЦК та СП таким, що має відношення до органу державної влади чи являється таким органом, а відтак використання службовими особами відповідача послуг АТ «Укрпошта» допускається в рамках та у спосіб, що чітко передбачені чинним законодавством і аж ніяк не для надсилання повісток про прибуття до РТЦК та СП. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
25.01.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бухун Ю.В. подав до суду клопотання про розподіл судових витрат, у якому вказав, що в тексті позовної заяви розміщено вимогу про відшкодування судових витрат, а саме стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу, понесених останнім внаслідок судового розгляду справи. Просив суд прийняти до уваги та розгляду дане клопотання та долучені до нього докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме копію договору про надання правничої допомоги із зазначенням вартості послуг та копії квитанцій до прибуткових ордерів на підтвердження оплати послуг.
Станом на день розгляду справи заперечення на відповідь на відзив від відповідача не надійшло.
Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи, висновує таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Статтею 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Відповідно до ч. 2 ст. 210-1 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
04.07.2023 начальником Уманського РТЦК та СП Шабалдаком А.В. складено протокол № 19 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Також вказано, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 17 липня 2023 року о 12 годині 15 хвилин.
Згідно з постановою у справі про адміністративне правопорушення № 19 від 17.07.2023, винесеною начальником Уманського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки полковником ОСОБА_3 , ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400,00 гривень. Під час дії воєнного стану направлені Уманським РТЦК та СП поштовим відправленням Укрпоштою повідомлення (повістки) про виклик ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення його військово-облікових даних, визначення призначення на особливий період та проходження медичного огляду за задекларованим ним місцем проживання ОСОБА_1 не отримав вказані листи 10.06.2023 та 28.06.2023, повернуті Укрпоштою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Зазначене вказує на те, що ОСОБА_1 під час дії воєнного стану змінив місце свого проживання без повідомлення та дозволу керівника/начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зазначеним ОСОБА_1 під час дії воєнного стану порушив правила військового обліку, ч. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», пп 3) п. 1 ПРАВИЛ військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та № 69/2022 від 24.02.0222.
Будучи повідомлений 08.07.2023 за вих. № 3/1184 про розгляд 17.07.2023 о 12.15 год. адміністративних матеріалів за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, на вказаний час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 знову не прибув, причини неявки не пояснив.
Як стверджує позивач, він не був запрошений на складання протоколу та не був належним чином повідомленим і не був присутнім при розгляді справи.
Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 30.10.1996 Уманським МВ УМВС України в Черкаській області, ОСОБА_1 , починаючи з 18.10.2018, та по даний час є зареєстрованим по АДРЕСА_2 .
Зазначене спростовує факт того, що позивач ОСОБА_1 змінював місце свого проживання, в тому числі, після 24.02.2022.
Відповідачем не наданого жодного підтвердження того, що ОСОБА_1 без повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 змінив місце свого проживання, про що конкретно вказано у оскаржуваній постанові.
Відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги (редакція від 05.11.2021).
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачає визначення «місця проживання».
Із вищезазначеного слідує, що законодавством встановлено заборону на зміну місця проживання без дозволу керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не заборону на пересування територією України.
Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення, крім випадків, передбачених ст. 258 КУпАП, складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Статтею 256 КУпАП передбачено, що протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
За нормативними правилами статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
За приписами частини першої статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Аналіз наведених вище правових положень дає можливість дійти висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпочинається зі складення у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, протоколу про адміністративне правопорушення, і їй вручається копія такого протоколу.
Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення Кодексу України про адміністративні правопорушення містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.
Несвоєчасне повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
Наслідком цього є позбавлення особи прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.
Із матеріалів справи вбачається, що повідомлення про розгляд справи особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, надсилалося за місцем його реєстрації, проте, конверти поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Тобто, доказів про те, що позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач не надав.
Суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про дату, час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Отже, відповідач належним чином не переконався про сповіщення позивача про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим порушив право позивача на всебічний, повний і об`єктивний розгляд справи.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З врахуванням викладеного, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні статті 70 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, в даному випадку щодо зміни місця проживання ОСОБА_1 без повідомлення керівника Уманського РТЦК та СП, про що зазначено у оскаржуваній постанові.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23- рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, і однією із таких презумпцій є закріплена в статті 62 Конституції України презумпція невинуватості, відповідно до якої особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку.
За результатами розгляду справи встановлено, що виносячи вказану оспорювану постанову, уповноважена особа Уманського РТЦК та СП не зазначила належні та допустимі докази, передбачені ст.251 КУпАП, які були отримані та оцінені у встановленому законом порядку, та на яких ґрунтується висновок про доведеність підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, належним чином не мотивувавши свого висновку про винуватість позивача, що є порушення вимог ст.ст. 7, 245, 252, 280, 283 КУпАП.
Судом також встановлено, що в порушення вимог ст. 268 та ст.278 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглянута Уманським РТЦКСП без перевірки обставин, чи було сповіщено особу, яка притягується до адміністративної відповідальності про час і місце розгляду справи, і стороною відповідача допущено порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена з порушенням встановленої процедури, тому є протиправною та відповідно підлягає скасуванню.
З приводу пропущеного позивачем строку на оскарження постанови судом встановлено таке.
Постанова № 19 у справі про адміністративне правопорушення від 17.07.2023, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн, була винесена начальником Уманського РТЦК та СП ШабалдакомА.В. у відсутність ОСОБА_1 . Вказана постанова йому вручена не була.
Відповідач зазначає, що постанова № 19 у справі про адміністративне правопорушення від 17.07.2023 була направлена ОСОБА_1 поштовим відправлення 20.07.2023.
Проте поштовий конверт повернутий з довідкою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» 22.08.2023, тому відсутнє підтвердження, що вказане повідомлення отримано, у зв`язку з чим необхідно поновити ОСОБА_1 строк звернення з адміністративним позовом для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, як такий, що пропущений з поважної причини.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано такі документи: копію договору про надання правової допомоги від 23 жовтня 2023 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 14/24 від 18.01.2024 про прийняття оплати юридичних послуг від ОСОБА_1 у сумі 5000,00 грн та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 05/23 від 12.01.2024 про прийняття оплати юридичних послуг від ОСОБА_1 у сумі 5000,00.
Згідно з пунктом 3.2. договору від 23.10.2023 сторони погодили, що гонорар складається з суми вартості послуг, що надаються клієнту за договором, та становить 10 000,00 грн.
Відповідно до копій квитанцій до прибуткового касового ордера № 05/23 від 12.01.2024 та № 14/24 від 18.01.2024 про прийняття оплати юридичних послуг ОСОБА_1 оплатив послуги в сумі 10 000, 00 грн.
Відповідно до пункту 6 частини 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Формування правової позиції, вивчення документів, аналіз судової практики, опрацювання відзиву не є окремими видами адвокатської діяльності, а є частиною підготовки позовної заяви.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд враховує таке.
Предметом спору у цій справі є оскарження постанови від 17.07.2023 № 19 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яка є незначної складності, не потребує збирання значного обсягу доказів зі сторони позивача, фактично, окрім як надання оскаржуваної постанови та викладу своєї позиції у позові.
Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 3000 грн.
Викладене узгоджується із правовою позицією, викладеню у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20.
Крім того, судом встановлено, що позивачем під час подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп., відтак на користь позивача слід стягнути вказану суму судового збору.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 71, 77, 90, 139, 160 КАС України,
Поновити ОСОБА_1 строк звернення з адміністративним позовом для оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Позов задовольнити.
Скасувати постанову, винесену начальником Уманського РТЦК та СП Шабалдаком А.В., від 17.07.2023 № 19 у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень.
Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Уманського РТЦК та СП на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. сплаченого судового збору та 3 000 (три тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя О.І.Єщенко