Справа № 440/14238/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 лютого 2024 р.Справа № 440/14238/23

Суддя Другого апеляційного адміністративного суду Мінаєва О.М., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бартош Н.С. у справі №440/14238/23

за позовом ОСОБА_1

до Офісу Президента України в особі Комісії при Президенті України з питань громадянства , третя особа Уповноважений Верховної Ради України з прав людини

про визнання дій протиправними та незаконними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Другого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Бартош Н.С., члени колегії: судді Присяжнюк О.В., Подобайло З.Г. перебуває адміністративна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 у справі №440/14238/23 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Президента України в особі Комісії при Президенті України з питань громадянства, третя особа Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та незаконними, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року у справі № 440/14238/23 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Президента України в особі Комісії при Президенті України з питань громадянства, третя особа Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та незаконними, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2024 року клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його участі залишено без задоволення. Адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 по справі № 440/14238/23 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Президента України в особі Комісії при Президенті України з питань громадянства, третя особа Уповноважений Верховної Ради України з прав людини про визнання дій протиправними та незаконними, зобов`язання вчинити певні дії призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду.

08.02.2024 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за участю сторін, в якому останній просив здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2024 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд за участю сторін справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 по справі № 440/14238/23 відмовлено.

14.02.2024 року до Другого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Бартош Н.С., в якій останній просив відвести суддю Бартош Н.С. від розгляду справи №440/14238/23.

В обґрунтування поданої заяви посилався на те, що з метою повного та всебічного розгляду справи разом з апеляційною скаргою ним було заявлено клопотання про витребування доказів від Полтавського окружного адміністративного суду, а саме справу №440/612/21 за позовом ОСОБА_1 до Комісії при Президенті України з питань громадянства до Комісії при Президенті України з питань громадянства про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії для огляду та дослідження судом. Вказував, що матеріали адміністративної справи №440/612/21 необхідні для повного та всебічного розгляду даної справи. Однак, судом не було вирішено питання про витребування доказів, ані про відмову, ані про задоволення поданого клопотання. Також вказує, що разом з апеляційною скаргою скаржником було додано копію постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 у справі №440/612/21 у складі судді Любчич Л.В., Присяжнюк О.В., Спаскін О.А. Однак судом не було направлено іншим учасником справи копію постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 у справі 440/612/21. Вказує, що у відповідності ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року по справі №440/612/21 встановлено та підтверджено, що матеріали ОСОБА_1 у річний строк, як вимагають пункти 110-112 Порядку №215, комісією при Президентові було розглянуто та прийнято рішення (індивідуальний акт), оформлене протоколом №1, про внесення пропозицій Президентові України щодо задоволення заяв позивача про прийняття до громадянства України. Посилається на те, що дії судді викликають недовіру до суду, а також ставлять під сумнів неупередженість та доводить її зацікавленість. Вважає, що суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу, оскільки вона зацікавлена у результаті розгляду справи, а дії судді викликають сумнів у її неупередженості.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2024 року визнано заявлений ОСОБА_1 відвід судді Бартош Н.С. у адміністративній справі №440/14238/23 необґрунтованим. Відповідно до статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) передано справу №440/14238/23 для вирішення питання про відвід іншим складом суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

Згідно ч.4 ст.40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч.8 ст.40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Згідно з ч.11 ст.40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи №440/14238/23 між суддями Другого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2024 року для вирішення питання про відвід визначено суддю Мінаєву О.М., яка не входить до складу суду, що розглядає справу.

На підставі ч.8 ст.40 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали даної справи, доводи, якими обґрунтовано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бартош Н.С., суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для задоволення вказаної заяви, враховуючи наступне.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, установлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді є презумпцією, поки не надано доказів протилежного.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (рішення Європейського Суду з прав людини від 10 грудня 2009 року у справі "Мироненко і Мартенко проти України", заява №4785/02 та рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2013 року у справі "Олександр Волков проти України", заява № 21722/11).

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

Відтак, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Особа яка подала заяву про відвід судді (суддів), повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді (суддів) у розгляді справи.

Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Як встановлено зі змісту заяви ОСОБА_1 про відвід судді Бартош Н.С., доводи цієї заяви фактично зводяться до незгоди позивача у даній справі з процесуальними рішеннями суду щодо невирішення питання про витребування у Полтавського окружного адміністративного суду іншої судової справи, в якій ОСОБА_1 також був позивачем, а саме справи №440/612/21 за позовом ОСОБА_1 до Комісії при Президенті України з питань громадянства про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Так, в рамках справи №440/612/21 ОСОБА_1 заявлялися вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо вирішення питання про прийняття до громадянства України ОСОБА_1 , зобов`язавши Комісію прийняти рішення про внесення пропозиції Президенту України щодо задоволення заяви про прийняття до громадянства України громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року у справі №440/612/21 залишено без змін.

Так, в доводах апеляційної скарги у справі №440/14238/23 ОСОБА_1 посилався на те, що він вважає за доцільне витребувати від Полтавського окружного адміністративного суду справу №440/612/21 за позовом ОСОБА_1 до Комісії при Президенті України з питань громадянства про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, оскільки у матеріалах справи №440/612/21 містилися докази, які відповідач не надав на виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року до суду першої інстанції. Зазначив, що у матеріалах справи №440/612/21 містився предмет доказів спору та ті докази, які суд першої інстанції витребував, але оскільки суд першої інстанції був зацікавлений, умисно та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання, чим порушив право на доступ до правосуддя та судовий захист, не з`ясувавши обставини справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог.

Суд звертає увагу, що зі змісту цього клопотання вбачається, що ОСОБА_1 фактично заявлене не клопотання про витребування конкретних доказів, а саме клопотання про витребування у Полтавського окружного адміністративного суду іншої адміністративної справи - № 440/612/21, в якій, за твердженням позивача, містяться докази, які стосуються предмету спору у даній справі (№440/14238/23).

Як вже зазначалося вище, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року по справі №440/612/21 залишено без змін.

Таким чином, рішенням суду у справі №440/612/21, яке набрало законної сили, надано оцінку доводам сторін, доказам, які містяться у цій справі та ухвалено відповідне рішення.

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказана норма КАС України свідчить про те, що лише обставини, які встановлені саме судовим рішенням у справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Копію судового рішення у справі №440/612/21 (постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021) долучено ОСОБА_1 до апеляційної скарги, яка подана у даній справі (№440/14238/23) і вказане рішення є загальнодоступним в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відтак, обставини, встановлені рішенням суду у справі №440/612/21, що набрало законної сили, у відповідності до приписів ч.4 ст.78 КАС України мають бути враховані судом при ухваленні рішення судом апеляційної інстанції у даній справі (№440/14238/23).

Суд зазначає, що приписами КАС України не передбачено права чи обов`язку суду під час розгляду адміністративної справи №440/14238/23, у якості доказу (без посилання на конкретний доказ), витребувати матеріали іншої судової справи №440/612/21 (на думку позивача у цій справі містяться докази, які стосуються предмету спору у справі №440/14238/23), оскільки оцінка доказам, які містяться у справі №440/612/21 надана судом під час розгляду саме цієї справи, а суд при розгляді справи №440/14238/23 має враховувати лише обставини, які встановлені судом під час розгляду справи №440/612/21.

Окрім того, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права надати до суду у даній справі відповідне клопотання про витребування конкретних доказів (у відповідача або третьої особи), які, на його думку, мають значення для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи у зв`язку з неможливістю надати ці докази самостійно.

Стосовно висловлених ОСОБА_1 посилань про те, що судом апеляційної інстанції не було направлено іншим учасникам справи копію постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 у справі 440/612/21, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.295 України до апеляційної скарги додаються, копії апеляційної скарги та доданих до неї письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції було подано через підсистему "Електронний суд". В якості додатків до апеляційної скарги було вказано: 1) квитанція про сплату судового збору; 2) копії апеляційної скарги для учасників справи з додатками; 3) копія постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 у справі № 440/612/21.

Водночас, фактично квитанцію про сплату судового збору та копій апеляційної скарги для учасників справи з додатками апелянтом надано не було.

Також, апелянтом ( ОСОБА_1 ) не надавалося доказів надсилання копії апеляційної скарги та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням приписів ст.44 КАС України.

Так, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 року у справі №440/14238/23 залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору та надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги, протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

На виконання вимог ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2023 року ОСОБА_1 31.01.2024 року надано до суду апеляційної інстанції відповідну платіжну інструкцію про сплату судового збору.

Згідно ч.1 ст.301 КАС України суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження у справі (крім випадків, якщо скаргу подано в електронній формі через електронний кабінет).

Оскільки позивачем до апеляційної скарги, яка подана в електронній формі, не надавалося доказів надсилання копії апеляційної скарги та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням приписів статті 44 КАС України, судом апеляційної інстанції було самостійно виготовлено копії апеляційної скарги з додатками та направлено на адреси відповідача та третьої особи у даній справі, разом з копіями ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2024 року про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження.

З матеріалів даної справи не встановлено щоб від відповідача та третьої особи у даній справі до суду апеляційної інстанції надходили заяви (клопотання) про неотримання в повному обсязі ними копій документів, які направлялися судом.

Відтак, судом апеляційної інстанції були виконані процесуальні вимоги КАС України.

Суд наголошує, що будь - яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді Бартош Н.С. в результаті розгляду цієї справи або наявність обставин, які викликають сумнів у її неупередженості при розгляді справи, з матеріалів даної справи та доводів заяви ОСОБА_1 про відвід не встановлено.

Відтак, відповідні посилання ОСОБА_1 про те, що дії судді Бартош Н.С. викликають недовіру до суду, а також ставлять під сумнів неупередженість та доказують її зацікавленість, є необґрунтованими.

Надаючи правову оцінку доводам ОСОБА_1 , які викладені ним в поясненнях (стосовно заяви про відвід судді від 14.02.2024 р.), які надійшли на електронну адресу Другого апеляційного адміністративного суду 15.02.2024 року, щодо того, що суддя Бартош Н.С. дійсно заінтересована та навмисно 05.02.2024 року під час підготовки справи до апеляційного розгляду, на виконання вимог ч.5 ст.306 КАС України, не розглянула клопотання скаржника про витребування доказів, не обґрунтувавши та не вказавши у вказаній ухвалі про це, не називаючи причин, які обумовили нерозгляд нею питання, вважаючи у зв`язку з цим, що вона використовувала своє посадове становище в інтересах інших осіб, які заздалегідь домовилися з нею, суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1,2 ст.71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Водночас, як вже зазначалося вище, ОСОБА_1 фактично було заявлене не клопотання про витребування конкретних доказів у даній справі, а клопотання про витребування у Полтавського окружного адміністративного суду іншої адміністративної справи, проте в даному випадку приписами КАС України не передбачено права чи обов`язку суду під час підготовки справи до апеляційного розгляду витребувати у якості доказу (без посилання на конкретний доказ) матеріали іншої судової справи, яка фактично, у розумінні КАС України, не є доказом.

Відтак, вищенаведені доводи ОСОБА_1 , є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на особистих припущеннях останнього, які не підтверджені доказами.

Також, суд вважає за необхідне врахувати, що відповідно до ч.4 ст.36 КАС України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що наведені ОСОБА_1 доводи є безпідставними та такими, що не підтверджують упередженості судді Бартош Н.С.

Заявником не наведено інших підстав для відводу судді, передбачених ст.ст.36,37 КАС України.

Таким чином, враховуючи викладене вище, оскільки підстави для відводу судді заявником належним чином не обґрунтовані та не доведені останнім, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Бартош Н.С. у адміністративній справі №440/14238/23 належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Бартош Н.С. у адміністративній справі №440/14238/23 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Мінаєва О.М.