Справа № 280/10411/23
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року Справа № 280/10411/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; ),

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, Управління), в якій позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в зарахуванні до загального стажу період її роботи на посаді директора з економіки та фінансів на ВАТ «ГРАТОН»;

- зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу позивача весь період її роботи на посаді директора з економіки та фінансів на ВАТ «ГРАТОН» з 29.07.1999 по 03.03.2003 роки, та призначити їй пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з дня звернення за пенсією, що настає за днем досягнення пенсійного віку, починаючи з 20.04.2023.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), та за наявності відповідного стажу не менше 30 років позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви позивача відповідачем прийнято рішення, яким у призначенні пенсії за віком відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, страховий стаж обчислено в розмірі 28 років 10 місяців та 7 днів. Не погоджуючись із висновками рішення, позивач звернулась до відповідача із заявою щодо роз`яснення причин відмови. У відповідь на звернення відповідач листом від 29.09.2023 повідомив, що в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості по заробітній платі позивача в період з 01.01.2000 по 03.03.2003, що не підтверджує сплату роботодавцем єдиного соціального внеску за працівника, тому вказаний період не зараховано до страхового стажу. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки вважає, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків покладено на страхувальника. Крім того, позивач зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Отже, позивач вважає, що у відповідача не було законних підстав не зараховувати спірні періоди до його страхового стажу. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 18.12.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувано від Управління інформацію щодо періодів трудового стажу позивача, зарахованих до страхового стажу у розмірі 28 років 05 місяці 11 днів, та періодів трудового стажу позивача, які не були зараховані до страхового стажу із зазначенням підстав їх не зарахування.

02.01.2024 відповідач подав витребувані докази на виконання вимог ухвали суду від 18.12.2023.

04.01.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 28.06.2023 року позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV. За результатами розгляду заяви було прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період з 30.11.1983 по 26.07.1984, оскільки слухач підготовчих курсів не зараховується згідно чинного законодавства. Страховий стаж позивача становить 28 років 05 місяців 11 днів, для права 28 років 10 місяців 07 днів. З посиланням на норми Закону № 1058-IV вказує, що у випадку не сплати страхових внесків, період роботи не зараховується до страхового стажу. Персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з 01.07.2000 є обов`язковим. Тому для підтвердження страхового стажу, зокрема у період з 01.07.2000 по 31.12.2003 за записами трудової книжки, підтверджується також відомостями з системи персоніфікованого обліку. Всі періоди роботи позивача, починаючи з 01.07.2000 зараховані згідно довідки Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), відповідно до сплати страхових внесків. Оскільки система персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України не містить даних про перерахування страхових внесків із сум доходів, виплачених на користь позивача за період роботи, з 01.01.2001 по 03.03.2003, то спірний період не може бути зарахований до страхового стажу позивача. Вважає, що дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог відсутні. Просить відмовити в задоволенні позову.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

28.06.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Управління із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням від 06.07.2023 № 02, прийнятим Управлінням, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено, що необхідний страховий стаж становить 30 років, страховий стаж позивача становить 28 років 5 місяці 11 днів, для права 28 років 10 місяців 7 днів. До страхового стажу не зараховано період: з 30.11.1983 по 26.07.1984, оскільки слухач підготовчих курсів не зараховується згідно чинного законодавства. Прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивач неодноразово зверталась до Управління із заявами, в яких просила роз`яснити причини відмови в призначення пенсії за віком.

Зокрема, 26.09.2023 позивач звернулася до Управління із заявою, в якій просила повідомити підстави не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2001 по 03.03.2003.

У відповідь на заяву Управління листом від 29.09.2023 №16084-16692/Д-02/8-0800/23 повідомило, що оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про нараховану позивачу заробітну плату за період з 01.01.2001 по 03.03.2003, до страхового стажу не враховано відповідний період. З урахуванням вищевикладеного страховий стаж та заробітна плата для призначення пенсії обчислені у відповідності до вимог чинного законодавства.

При цьому, згідно записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 23.07.1984, судом встановлено, що у період з 29.07.1999 по 03.03.2003 позивач працювала на посаді директора з економіки та фінансів у ВАТ «ГРАТОН».

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 29.07.1999 по 03.03.2003, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон №1058-IV.

Частиною 1 ст. 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Частиною 5 ст.45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846.

Згідно з пунктом 4.7. Розділу IV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Відповідно до пункту 4.8 Розділу IV Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку про те, що у разі звернення пенсіонера із заявою про перерахунок пенсії, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії. При цьому, рішення про відмову в перерахунку пенсії має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження.

Судом встановлено, що відповідно до рішення від 06.07.2023 № 02, яке прийнято Управлінням, в обґрунтування відмови в призначенні пенсії за віком позивачу, вказано про недостатність страхового стажу та про не зарахування періоду з 30.11.1983 по 26.07.1984, оскільки слухач підготовчих курсів не зараховується згідно чинного законодавства.

Жодного посилання на не зарахування до страхового стажу позивача інших періодів роботи позивача згідно наданих документів, зокрема, спірного періоду її роботи на посаді директора з економіки та фінансів у ВАТ «ГРАТОН» з 29.07.1999 по 03.03.2003, вказане рішення не містить.

Отже, вказані обставини не були підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком, оскільки не наведені Управлінням як відповідні мотиви в обґрунтування прийнятого рішення.

При цьому, 26.09.2023 позивач звернулася до Управління із заявою, в якій просила повідомити підстави не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2001 по 03.03.2003 та навела підстави, з яких вважає, що вказаний період має бути зарахований до її страхового стажу.

Вказана заява розглянута відповідачем відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Водночас, слід зазначити, що за змістом даної заяви є зрозумілим, що метою звернення позивача є зарахування періоду з 01.01.2001 по 03.03.2003 до страхового стажу позивача для отримання права на призначення пенсії за віком.

Отже, відповідач очевидно мав усвідомлювати мету звернення позивача із заявою, однак, всупереч Порядку № 22-1 не прийняв відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії з урахуванням вказаних періодів, а безпідставно розглянув таку заяву у порядку Закону України «Про звернення громадян», чим порушив права та законні інтереси позивача.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 18.06.2020 у справі №265/4170/17, від 09.09.2021 у справі №160/12588/19.

При цьому, слід зазначити, що лист Управління від 29.09.2023 №16084-16692/Д-02/8-0800/23 не містить посилань на причини відмови у призначенні позивачу пенсії за віком, а надана відповідачем відповідь є необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам пунктів 3, 4, 5, 6 частини 2 статті 2 КАС України.

Крім того, а ні рішення від 06.07.2023 № 0, а ні лист Управління від 29.09.2023 №16084-16692/Д-02/8-0800/23 не містять жодної інформації щодо зарахування/не зарахування до страхового стажу позивача частини спірного періоду роботи позивача у ВАТ «ГРАТОН» - з 29.07.1999 по 31.12.2000.

Фактично, не зазначення суб`єктом владних повноважень причин, за яких він відмовляє у задоволенні заяви про призначення пенсії, без з`ясування всіх необхідних обставин та умов, що передували зверненню особи до Управління, позбавляє суд можливості перевірити існування законних підстав для прийняття відповідного рішення та правомірність такого рішення у разі відмови в задоволенні заяви пенсіонера.

У спірному випадку суд не вправі підміняти орган, уповноважений на розгляд заяви позивача про перерахунок пенсії, та самостійно визначати існування чи відсутність підстав для вчинення дій, про які просить позивач у своїй заяві, адресованій пенсійному органу.

Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За наведених обставин суд вважає за необхідне скористатися правом, наданим частиною 2 статті 9 КАС України, та частково задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії, поданої 26.09.2023, та зобов`язання відповідача прийняти рішення за наслідками розгляду вказаної заяви.

При цьому, слід звернути увагу, що позивач не оспорює рішення від 06.07.2023 №02, яким до страхового стажу позивача не зараховано період з 30.11.1983 по 26.07.1984, а тому суд не надає оцінку наданому до матеріалів справи рішенню.

Водночас, оскільки судом встановлено, що відповідачем рішення про призначення/відмову у призначенні пенсії позивачу з оскаржуваних підстав не приймалось, тобто фактично заява позивача про призначення пенсії по суті розглянутою не була, суд за встановлених у цій справі обставин не має права підміняти собою уповноважений орган та приймати замість нього відповідне управлінське рішення.

Крім того, щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає таке.

Як визначено ст. 1 Закону № 1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з ст. 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

За змістом вищезазначених норм можна дійти висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.07.2019 у справі №144/669/17, згідно якої, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Також, у справах № 490/12392/16-а, № 638/5795/17, № 683/1814/16-а Верховним Судом зроблено висновки, що внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві. При цьому, Верховний Суд не досліджував питання чи нараховувались позивачам у цих справах, але не сплачувались страхувальниками страхові внески. Сплата страхувальником страхових внесків до Пенсійного фонду України є кінцевим етапом, якому передує нарахування страхового внеску. Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника. Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, ненарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки, щодо яких в системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату страхових внесків, є необґрунтованими.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача прийняти рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, поданої 26.09.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн, інших судових витрат не заявлено.

Враховуючи висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Запорізькій області в розмірі 536,80 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, поданої 26.09 2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянути заяву про призначення пенсії за віком, подану ОСОБА_1 26.09.2023, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 16.02.2024.

Суддя М.О. Семененко