Справа № 460/25827/23
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про витребування доказів
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П. розглянувши в письмовому провадженні процесуальне питання, пов`язане з розглядом справи за позовом
доКвартирно-експлуатаційний відділ м. Рівне Міністерство оборони України Комісія з контролю за забезпеченням військовослужбовців Зборойних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Рівне (далі - відповідач 1), Міністерства оборони України (далі - відповідач 2), Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі - відповідач 3), в якому просить суд:
визнати протиправними дії Квартирно - експлуатаційного відділу м. Рівне щодо внесення до Списку надання житлової площі для постійного проживання, шляхом виключення з числа службового житла у військовій частині НОМЕР_1 від 08.09.2023 недостовірної інформації в частині самовільного перепланування ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , та щодо дитина є інвалід дитинства;
зобов`язати Квартирно - експлуатаційний відділ м. Рівне надати на Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями Список надання житлової площі для постійного проживання шляхом виключення з числа службового житла щодо квартири АДРЕСА_1 без зазначення недостовірної інформації;
визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, оформленого протоколом від 11.09.2023 №118 в частині внесення недостовірної інформації щодо самовільного перепланування ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 ;
визнати протиправними дії Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, щодо внесення до Списку надання житла для постійного проживання у Рівненському гарнізоні, шляхом виключення його з числа службових від 14.09.2023 недостовірної інформації в частині самовільного перепланування ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 , та що дитина є інвалід дитинства;
зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, прийняти рішення щодо скасування рішення цієї ж комісії, яке оформлено протоколом від 12.11.2021 №524, здійснити перегляд рішення цієї ж комісії, яке оформлено протоколом від 11.09.2023 №118, прийняти рішення щодо погодження ОСОБА_1 та членам його сім`ї у наданні постійного житла квартири АДРЕСА_2 , без внесення недостовірної інформації.
Відповідач 1 відзив на позовну заяву не подав.
Позиція відповідача 2 щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції, що відомості, які містяться в описовій частині Протоколу та у Списку надання житла, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а носить лише інформаційний характер та не створюють правових наслідків для позивача. Як вбачається зі спірного протоколу, Комісією з контролю прийнято рішення Погоджено одноголосно про надання вищевказаної квартири для постійного проживання Позивачу із зняттям з квартирного обліку, зміст якого відображено у колонці Пропозиції членів комісії у графі Рішення. Тому, описова частина Протоколу, а саме, рядок (переобладнав самовільно під 3 кімнати) у колонці Адреса та характеристика житла, яке надається (кількість кімнат, житлова площа) не є рішенням Комісії з контролю, відповідно до повноважень, визначених пунктом 11 Розділу ІІ Інструкції. Для вирішення питання про надання житлових приміщень для постійного проживання встановлена спеціальна процедура, що завершується прийняттям Комісією з контролю Рішення про погодження надання постійного житла (яке є обов`язковим для виконання квартирно-експлуатаційними органами і військовими частинами) та затвердженням заступником Міністра оборони України Списку надання постійного житла у Збройних Силах України (що є підставою для оформлення та подання документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення). Зі змісту позову не вбачається яким саме чином скасування інформації у графах вже прийнятого Рішення про погодження та затвердженого Списку надання житла для постійного проживання (Адреса та характеристика житла, яке надається, кількість кімнат, житлова площа та Примітка) сприятиме поновленню прав Позивача. До того ж, Комісія з контролю не готує Списки надання постійного житла у Збройних Силах України, що подаються на затвердження заступнику Міністра оборони України. Такі Списки готуються на підставі рішення Комісії з контролю. Водночас, за результатами перегляду рішення Комісії з контролю, яке оформлено протоколом від 11.09.2023 № 118 (про погодження надання постійного житла позивачу), можливе лише прийняття протилежного рішення (про відмову в погодженні). Отже, вимоги позивача про повторне скасування рішення Комісії, вже скасованого судом, та здійснення перегляду рішення Комісії, прийнятого на виконання судових рішень, є надуманими. З наведених підстав, просило суд у задоволенні позову відмовити повністю.
Розглянувши матеріали по справі суду необхідно вказати таке.
Пунктом 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Водночас за правилами частини першої та другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відтак, основна мета позовного провадження є вирішення спору про право, який має свою структуру, що складається із предмету, підстави та змісту. Предметом завжди виступають суб`єктивні права, свободи чи інтереси, визнані в національному законодавстві, що знаходяться в стані правової невизначеності, подолання якої є визначальним для розуміння їхнього змісту, поновлення та реалізації. Підставами є обставини, що потягли за собою виникнення спору.
З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен установити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, це не має самостійного правового значення.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог в контексті цієї ситуації, суд зауважує, що між сторонами у справі склалися правовідносини з приводу того, що позивач оскаржує Списки надання житла для постійного проживання, шляхом виключення з числа службового від 08.09.2023, від 14.09.2023 та рішення оформлене протоколом від 11.09.2023 № 118 щодо внесення недостовірної інформації.
Разом з тим, позивачем не надано суду доказів зміна стану його суб`єктивних прав та обов`язків після внесення відповідачами, на його думку, недостовірної інформації до Списків надання житла для постійного проживання, шляхом виключення з числа службового від 08.09.2023, від 14.09.2023 та рішення, яке оформлене протоколом від 11.09.2023 № 118.
Відтак, ініційований позивачем спір свідчить про те, що останній не оскаржує дії, рішення чи бездіяльність відповідачів, з підстав порушення останнім владних повноважень у сфері публічно-правових відносин. Вказаний позов обґрунтований поширенням відповідачами, за переконаннями позивача, неправдивих відомостей.
Також, позивач у позові вказує, що його дочка, ОСОБА_2 , перебуває під наглядом кардіолога, довідка яка надавалася від 20.06.2015 № 204 має свій термі дії, яка була дійсна лише до 10.06.2016. Інвалідність підтверджується посвідченням, якого не існує, у зв`язку з чим, внесення недостовірної інформації щодо дитини є протиправним. Вказаних доказів до матеріалів справи не надано.
За правилами частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За вимогами статей 73, 74, 75, 76 докази повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.
Належними, відповідно до положень статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування, в свою чергу, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З урахуванням предмету спору та виходячи із закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу офіційного з`ясування всіх обставин, відповідно до якого судом вживаються визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, суд дійшов висновку про необхідність витребування доказів.
Відповідно до положень частини третьої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.
Частинами шостою дев`ятою цієї статті передбачено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.
Керуючись статтями 2, 9, 72-76, 80, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :
Витребувати у ОСОБА_1 належним чином засвідченні:
- копію довідки від 20.06.2015 № 204, яка стосується дочки - ОСОБА_2 , яка перебувала під наглядом кардіолога;
- докази зміни стану його суб`єктивних прав та обов`язків після внесення відповідачами недостовірної інформації до Списків надання житла для постійного проживання, шляхом виключення з числа службового від 08.09.2023, від 14.09.2023 та рішення, яке оформлене протоколом від 11.09.2023 № 118.
Витребуванні докази надати суду в п`ятиденний строк з дня отримання ухвали.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що у відповідності до пункту 9 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач у визначений судом строк без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.П. Зозуля