Справа № 380/25356/23
Суддя: Морська Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2024 рокусправа № 380/25356/23

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить

- визнати неправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 , матері військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу та загинув під час виконання бойових завдань, основних і додаткових видів грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , матері військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу та загинув під час виконання бойових завдань, половину основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Ухвалою від 03.11.2023 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є матір`ю загиблого військовослужбовця, який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та загинув під час виконання бойових завдань ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач стверджує, що вона є особою пенсійного віку та перебувала на утриманні свого сина, тому має право на отримання грошового забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які мав її загиблий син. З метою нарахування таких виплат. Позивач звернулася до військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою. Однак, відповідач надав неповну відповідь на її звернення, у якій відмовив у виплаті сум грошового забезпечення загиблого сина.

Позивач вказує, що за її скаргою Західним територіальним відділом з питань запобігання корупції Міністерства оборони України було проведено позапланову перевірку, за результатами якої було зроблено висновок що посадові особи військової частини НОМЕР_1 неправильно застосували норми матеріального права та незаконно відмовили позивачу у виплаті основних і додаткових видів грошового забезпечення. Позивач вважає, що оскільки вона перебувала на утриманні свого сина, то всі виплати, належні йому на день смерті мають бути виплачені їй та його синові в рівних частинах.

Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.

05.12.2023 відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 зверталась до Західного територіального відділу з питань запобігання та виявлення корупції як «особа, яка перебувала на утриманні». При цьому у позовній заяві позивач просить провести нарахуванням грошового забезпечення як «матері військовослужбовця» а не як «особі, яка перебуває на утриманні». Тому, з урахуванням положень розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, позивач, як мати військовослужбовця, не наділена правом на отримання сум грошового забезпечення померлого військовослужбовця.

Відповідач наголошує, що у позовній заяві відсутнє посилання на чинне законодавство України з приводу того чи є висновок Західного територіального відділу з питань запобігання корупції Міністерства оборони України обов`язковим для військової частини НОМЕР_1 .

Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши наявні у справі документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягами із актових записів №4 від 14.07.2023, №8 від 27.07.2023.

08.07.2023 Стрийський районним територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надіслав позивачу сповіщення сім`ї (близьких родичів) загиблого (померлого) №5062, у якому повідомив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , стрілець-снайпер 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 загинув внаслідок ураження осколками під час здійснення штурмових дій позицій противника підрозділами штурмового загону.

Факт смерті ОСОБА_2 , 1979 р.н., додатково підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №918/2023 від 10.07.2023.

24.07.2023 ОСОБА_1 звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій зазначила, що оскільки вона є особою пенсійного віку та перебувала на утриманні свого сина, просила здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення в тому числі одноразову додаткові види грошового забезпечення право на які виникло у військовослужбовця до дня його загибелі.

Військова частина НОМЕР_1 листом від 02.08.2023 №10955 вих посилаючись на абз.1 ч.1 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, повідомив позивачу, що у зв`язку з тим, що у ОСОБА_2 є неповнолітня дитина, тому грошове забезпечення цього військовослужбовця виплачується законному представнику його неповнолітньої дитини, оскільки вона має першочергове право на отримання грошового забезпечення.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Західного територіального відділу з питань запобігання та виявлення корупції із скаргою.

На підставі поданої заяви Західним територіальним відділом з питань запобігання та виявлення корупції проведено позапланову перевірку, за результатами якої складено Акт та констатовано: «…що посадові особи військової частини НОМЕР_1 неправильно застосували норми матеріального права, порушивши вимоги процесуального права, незаконно відмовили у виплаті основних і додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_3 - матері військовослужбовця ОСОБА_4 , який проходив службу у військовій частини НОМЕР_1 та загинув під час виконання бойових завдань».

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати грошового забезпечення її померлого сина, позивач звернулася із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступні правові норми.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною першою статті 9 Закону № 2011 обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначається Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 260).

Згідно з п.п. 1, 2 розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим (пункт 2 розділу ХХХ Порядку № 260).

Згідно наведеного правового регулювання, належне, але не отримане військовослужбовцем до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення виплачується в такій черговості:

1) дружині військовослужбовця (якщо є зареєстрований шлюб);

2) повнолітнім дітям, які проживали разом з ним, законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей та особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців (у випадку відсутності дружини);

3) батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У позовній заяві позивач стверджує, що вона є особою пенсійного віку і перебувала на утриманні свого сина ОСОБА_2 .

Згідно положень ст.38 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Отже, для реалізації права на отримання грошового забезпечення померлого військовослужбовця є підтвердження факту перебування на утриманні цього військовослужбовця.

Суд зауважує, що ст.315 Цивільно процесуального кодексу України окреслено справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, серед яких, зокрема, є встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

З урахуванням наведено суд зазначає, що факт перебування фізичної особи на утриманні, заінтересована особа має вирішити у декілька способів: по-перше, особа має право звернутися до органів та організацій за отриманням Довідки про підтвердження факту перебування особи на утриманні; по-друге, подати заяву до суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження у цивільному судочинстві.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , та є особою пенсійного віку.

При цьому, позивачем у матеріалах справи відсутні будь які докази, які б підтверджували перебування фізичної особи ОСОБА_1 на утриманні загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Крім того, такі докази не були долучені позивачем і під час звернення до військової частини із заявою про нарахування та виплату грошового забезпечення, право на які виникло у її загиблого сина.

З урахуванням наведених правових норм та обставин справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 набуде право на отримання грошового забезпечення (право на які виникло у її загиблого сина) за умови документального підтвердження перебування фізичної особи на утриманні ОСОБА_2 .

Відтак, за відсутності належних доказів перебування позивачки на утриманні свого загиблого сина ОСОБА_2 , у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, разом із тим, якщо суб`єкт владних повноважень надасть докази правомірності свого рішення, то обов`язок спростувати такі докази покладається на позивача, що кореспондується із принципом змагальності сторін, закріпленому у ст. 3 КАС України.

Враховуючи наведене, суд повністю відмовляє у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМорська Галина Михайлівна