Справа № 340/6255/23
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 340/6255/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 р. (суддя: Дегтярьова С.В) в адміністративній справі №340/6255/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті йому суми середнього заробітку в розмірі 49 303,80 грн. за час затримки розрахунку при звільненні належних йому сум за період з 29 грудня 2018 р. по 29 червня 2019 р.; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області провести нарахування та виплату йому суми середнього заробітку в розмірі 49 303,80 грн. за час затримки розрахунку при звільненні належних йому сум за період з 29 грудня 2018 р. по 29 червня 2019 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив службу у поліції та наказом начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 28 грудня 2018 р. №583 о/с з 28 грудня 2018 р. був звільнений за власним бажанням. При звільненні зі служби з ним не був здійснений розрахунок у повному обсязі. Протиправність у ненарахуванні та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017 встановлена рішенням Кіроврградського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі №340/3404/22. Фактичний розрахунок проведено 02 червня 2023 р., що, на думку позивача, дає йому право на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку на підставі статті 117 КЗпП України .

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 р., ухваленим за результатами розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні. Стягнув з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні в сумі 3324,54 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області, яке просить його скасувати в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про необхідність врахуванням правових висновків Верховного Суду, сформульованих за результатом розгляду аналогічних спорів, відповідно до яких отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як була присуджена за судовим рішенням, не може здійснюватись за правилами статті 117 КЗпП України, а може бути компенсацією втрати частини доходу у зв`язку з затримкою строків їх виплати.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у поліції та наказом начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 28 грудня 2018 р. №583 о/с з 28 грудня 2018 р. був звільнений зі служби за власним бажанням. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 р. по справі №340/3404/22, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2023 р., зобов`язано Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 р. по жовтень 2017 р. На виконання вимог даного рішення 02 червня 2023 р. Головним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області виплачено ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в розмірі 3 324,54 грн.

Вважаючи наявними підстави для нарахування та виплатити Головним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 49 303,80 грн. відповідно до статті 117 КЗпП України, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з встановленої судовим рішенням у справі №340/3404/22 обставини протиправної бездіяльності, допущеної відповідачем в частині не нарахування та невиплати позивачу усіх належних йому сум при звільненні, зокрема індексації в розмірі 3 324,54 грн., тому відповідно до статті 117 КЗпП України стягнув на його користь з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні визначивши її у розмірі 3 324,54 грн.

Позивач погодився із таким рішенням суду.

Скаржник наполягає на застосування правових висновків Верховного Суду у справах, розглянутих в період 2018-2020 роки.

Колегія суддів вважає, що застосуванню підлягає актуальна судова практика касаційного суду.

Так, 08 серпня 2023 р. Верховний Суд ухвалив постанову у справі №420/19971/21, спір в якій виник із аналогічних правовідносин - позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за несвоєчасну виплату індексації грошового забезпечення, стягнутої на підставі рішення суду.

Верховний Суд у цій справі висловив наступну позицію:

"Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника, у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Суд зауважує, що положення ч.1 ст. 117 КЗпП України переважно стосуються випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Отже, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Вказаний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Суд звертає увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 вказала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.".

Колегія суддів апеляційного суду, у свою чергу, зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 р. №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 р., частину 1 статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 р. у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 р. у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Судом першої інстанції визначено до стягнення середній заробіток у розмірі 3324,54 грн., що відповідає критеріям обґрунтованості, розумності та справедливості, враховуючи суму невиплаченої заборгованості.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2023 р. в адміністративній справі №340/6255/23 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 05 лютого 2024 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук