Справа № 932/11309/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 932/11309/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2023 року по справі №932/11309/23 (головуючий суддя Овчиннікова О.С.)

за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області

до громадянина російської федерації ОСОБА_1

про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України громадянина російської федерації, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області звернулось до суду з позовною заявою до громадянина російської федерації ОСОБА_1 , у якій просило: затримати та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 здійснив в`їзд на територію України 14.04.2021 за паспортним документом 65 № НОМЕР_1 терміном дії до 20.06.2021 та з того часу з України не виїжджав. В`їзд на територію України було здійснено на підставі ч. 14 ст. 4 Закону України « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Відповідач документований посвідкою ГУ ДМС на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 20.01.2021 строком дії до 06.01.2022. Для продовження дії посвідки до ДМС не звертався. Втративши підстави для подальшого перебування на території України, відповідач ухилився від виїзду, із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував, за отриманням посвідки на проживання не звертався. За фактом порушення строку перебування в Україні уповноваженою службовою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 004899 від 23.03.2023, яким зафіксовано порушення міграційного законодавства за ч. 1 ст. 203 КУпАП, постановою серії ПН МДН № 004890 від 23.03.2023 накладено штраф в розмірі 1700 грн. Адміністративний штраф не сплачений. Відносно відповідача 23.03.2023 прийнято рішення №5 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України до 21.04.2023, з яким він ознайомлений. Оскільки відповідач не виконав рішення про повернення, то 19.12.2023 відносно відповідача складений протокол за ч.3 ст. 203 КУпАП , ухвалено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.3 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн, винесено рішення про примусове видворення з України № 20 від 19.12.2023. Наявність вищевикладених обставин, на думку позивача, створює підстави для затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України, що передбачено положеннями частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI, абзаців першого та другого частини 1, частини 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на три місяця, з метою ідентифікації особи та забезпечення видворення за межі території України.

Суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не отримано на день розгляду справи статусу біженця, у нього відсутній документ, який дає право виїхати за межі України, що свідчить про те, що останній ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України, тому наявні правові підстави для його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для забезпечення примусового видворення. При цьому, суд визначив строк затримання та поміщення до ПТПІ - три місяці, який за висновком суду є достатнім строком для ідентифікації особи та видворення за межі території України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що при вирішенні цієї справи судом першої інстанції не надано належної оцінки наявності сукупності обставин та підстав, за яких може бути поданий та задоволений позов про затримання іноземця. Відповідач вважає, що він має можливість і право самостійно покинути територію України, тому обмеження його волі є передчасним та безпідставним.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, відповідно до відзиву на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване, зазначає, що за фактичних обставин існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також існує ризик його втечі і відсутній документ, що дає право на виїзд з території України, що зумовлює затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. Одночасно позивач звертає увагу на те, що 05.01.2024 відповідача примусово видворено за межі території України, на підтвердження чого позивач надав додаткові документи: копію акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 05.01.2024 і роздруківку інформації з інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортирних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «система Аркан» відносно відповідача - громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч.14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» здійснив в`їзд на територію України 14.04.2021 за паспортним документом (паспортом російської федерації) 65 № НОМЕР_1 , терміном дії до 20.06.2021, та з того часу з України не виїжджав.

Відповідач документований посвідкою ГУ ДМС на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 20.01.2021 строком дії до 06.01.2022. Для продовження дії посвідки до органів ДМС не звертався.

За фактом порушення строку перебування в Україні уповноваженою службовою особою ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно громадянина російської федерації ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 004899 від 23.03.2023, яким зафіксовано порушення міграційного законодавства за ч. 1 ст. 203 КУпАП, постановою серії ПН МДН № 004890 від 23.03.2023 накладено штраф в розмірі 1700 грн.

23.03.2023 уповноваженою службовою особою Новокодацького відділу у м. Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно відповідача прийнято рішення №5 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України до 21.04.2023, з яким відповідач ознайомлений, що підтверджено його особистим підписом на цьому рішенні.

З огляду на добровільне не виконання відповідачем означеного рішення про примусове повернення, 19.12.2023 ГУ ГУ ДМС у Дніпропетровській області відносно відповідача складений протокол за ч .3 ст. 203 КУпАП, ухвалено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.3 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн, та винесено рішення про примусове видворення з України №20 від 19.12.2023, яке відповідачем оскаржено не було.

Наявність підстав для затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства є предметом судового розгляду у даній справі.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Частиною третьою статті 9 Закону №3773-VI встановлено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з ч.14 ст. 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Частиною першою статті 26 Закону №3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону №3773-VI).

Частиною четвертою статті 30 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За приписами частини восьмої статті 30 Закону №3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За приписами статті 31 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Вказані положення Закону №3773-VI кореспондуються з положеннями Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за №806/21119.

Статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Частиною 11 статті 289 КАС України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відтак, до іноземця або особи без громадянства, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, може бути застосовано такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, лише за наявності однієї або декількох умов, серед яких:

- наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі;

- у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Разом з цим, відповідно до Додатку 1 до Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2015 №23 «Про зупинення дії окремих положень Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про безвізові поїздки громадян України і російської федерації», якими з 01.03.2015 зупинено дію пунктів 1 і 5 Додатку 1 Угоди) перелік документів громадян російської федерації для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України складається з:

- Паспорту громадянина російської федерації, що посвідчує особу громадянина російської федерації за межами російської федерації;

- Дипломатичного паспорту;

- Службового паспорту;

- Паспорту моряка (посвідчення особи моряка) - за наявності суднової ролі або витягу з неї.

- Свідоцтва на в`їзд (повернення) у російську федерацію (тільки для повернення у російську федерацію);

- Льотного свідоцтва члена екіпажу повітряного судна.

З аналізу наведеного слідує, що відповідач як громадянин російської федерації для в`їзду/виїзду з України повинен мати при собі діючий паспорт громадянина російської федерації, що посвідчує особу громадянина російської федерації за межами російської федерації (закордонний паспорт).

В даному випадку, судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується учасниками справи, що відповідач востаннє здійснив в`їзд на територію України 14.04.2021 за паспортним документом 65 №4301209 терміном дії до 20.06.2021 та з того часу з України не виїжджав, чим порушив вимоги ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Водночас суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач: із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до органів ДМС не звертався; статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував; посвідками на тимчасове або постійне проживання (після закінчення дії 06.01.2022 посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 від 20.01.2021) не документувався; діючого документу, що дає право на виїзд з України не має; рішення про примусове видворення в країну походження або третю країну добровільно не виконав.

Доказів протилежного відповідачем не надано, так як і не надано доказів вчинення дій з легалізації свого перебування на території України.

Крім того, матеріали даної справи не містять та відповідачем не наведено доказів, що останній підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що відповідачем не надано будь-яких доказів щодо звернення останнього із заявою до дипломатичного представництва чи консульської установи країни громадянської належності або походження чи попереднього постійного проживання про отримання паспорту громадянина російської федерації, що посвідчує особу громадянина російської федерації за межами російської федерації (закордонного паспорту), після закінчення терміну дії паспортним документом 65 № НОМЕР_1 (20.06.2021).

Наведене свідчить про те, що у громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який вчинив порушення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП, відсутній документ, що дає право на виїзд з України, що, з урахуванням положень ч. 1 ст. 289 КАС України, є самостійною підставою для прийняття рішення про затримання іноземця з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає, що наведені відповідачем в поданих начальнику ГУ ДМС у Дніпропетровській облаються поясненнях доводи щодо наявності у нього майна та дружини в Україні не впливають на правильність висновків позивача, підтриманих судом першої інстанції, оскільки такі обставини не надають відповідачу права на продовження терміну перебування на території України без оформлення відповідних документів і не надають законної можливості останньому добровільно виїхати з України без діючого закордонного паспорту.

За встановлених обставин та з огляду на факт проживання відповідача на території України без документів на право проживання, вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 203 КУпАП, враховуючи відсутність у відповідача належного паспортного документу для виїзду з території України та не виконання ним добровільно рішення про примусове видворення в країну походження або третю країну, суд апеляційної інстанції погоджується судом першої інстанції про наявність підстав для застосування судом такого заходу як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що аналіз сукупності з`ясованих ним обставин вказує, що затримання відповідача є необхідним та виправданим за наведених умов, останнє дозволить компетентним органам в установленому порядку здійснити відповідні процедури видворення щодо відповідача, який не має діючого документу, що дав би право останньому самостійно виїхати з України.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив правильне рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2023 року у справі №932/11309/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко