Справа № 200/5262/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року справа №200/5262/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Гуревич Родіона Геннадійовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 р. у справі № 200/5262/23 (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

20 вересня 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у передачі матеріалів виконавчого провадження № 70520278, відкритого за виконавчим листом, виданого Донецьким окружним адміністративним судом від 04.11.2022р. по справі №200/518/22 до Управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області (69107, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 168) для його подальшого виконання у відповідності до положень чинного законодавства України. зобов`язати відповідача передати матеріали виконавчого провадження № 70520278, відкритого за виконавчим листом, виданого Донецьким окружним адміністративним судом від 04.11.2022р. по справі №200/518/22 до Управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області (69107, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 168) для його подальшого виконання у відповідності до положень чинного законодавства України).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з 25.01.2023 перебуває виконавче провадження № 70520278 з примусового виконання виконавчого листа № 200/518/22, виданого 04.11.2022 Донецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за період з 01.03.2016.

Відповідно до листа боржника від 14.09.2022 №9701-8434/С-02/8-0800/22 встановлено, що на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.02.2022 по справі № 200/518/22 та ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2022 ОСОБА_1 нарахована пенсія за віком на пільгових умовах та борг згідно рішення суду за період з 01.03.2016 по 30.09.2022 в розмірі 1 075 118,28 грн.

ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 16.02.2023 було повідомлено відповідача про часткове виконання рішення суду в частині перерахунку пенсії у сумі 1 075 118, 28 грн. та внесення заборгованості до Реєстру судових рішень, виконання яких гарантовано державою (порядковий номер у реєстрі С2068881). До листа боржником, в якості підтвердження часткового виконання рішення суду в частині нарахування пенсії, надано копію розрахунку.

22.08.2023 представник позивача звернувся до начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із клопотанням, в якому просив передати виконавче провадження № 70520278 до Управління ДКС України в Запорізькій області (69107, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 168) для його подальшого виконання у відповідності до положень чинного законодавства України. Вважає, що передача виконавчого провадження в повному обсязі допоможе виконати вказане вище судове рішення та поновить права стягувача у цьому провадженні.

Листом від 18.09.2023 №43541-6-261 відповідач, зокрема, повідомив позивача, що у зв`язку із невиконанням рішення суду до Донецького окружного адміністративного суду державним виконавцем було направлено заяву про зміну способу і порядку виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року по справі №200/518/22 на стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нараховану ОСОБА_1 заборгованість із виплати пенсії у сумі 1075118,28грн. для подальшої можливості пред`явлення виконавчого листа до органів Державної казначейської служби України. Судом розглянуто вказану заяву та ухвалою від 19.05.2023 відмовлено в її задоволенні. Таким чином, судом відмовлено замінити спосіб та порядок виконання рішення по справі №200/518/22 з зобов`язального на рішення про стягнення коштів, у зв`язку із чим не вбачається можливості передати виконавчий лист по справі №№200/518/22, виданий 04.11.2022 Донецьким окружним адміністративним судом, резолютивною частиною якого передбачено: зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії за період з 1 березня 2016 року на виконання до органів Державної казначейської служби України в порядку, передбаченому ст. З Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень та Постановою Кабінету міністрів України від 03.08.2011 №845, якою затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Вважаючи дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду із цим позовом та просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 р. у справі № 200/5262/23 в задоволенні позову відмовлено. Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого 21.12.2001.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 200/518/22 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним дій, зобов`язання вчинити певні дії і стягнення заборгованості. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення нарахування і виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 1 березня 2016 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії за період з 1 березня 2016 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізької області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі № 200/518/22 повернуто заявникові.

Вказане рішення набуло законної сили 17 серпня 2022 року.

04 листопада 2022 року ОСОБА_1 видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії за період з 1 березня 2016 року.

Постановою заступника начальника заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Зюбрицьким А.В. від 25.01.2023 відкрито виконавче провадження №70520278 та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена сторонам виконавчого провадження.

Листом від 16.02.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомив, що Головним управлінням здійснено нарахування пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2016. Донарахована сума в розмірі 1075118,28 грн. внесена до Реєстру судових рішень, виконання яких гарантовано державою (порядковий номер у реєстрі С2068881). Проте, виплату нарахованої суми пенсії боржником не здійснено з посиланням на відсутність відповідного фінансування коштів із державного бюджету.

У зв`язку із невиконанням рішення суду до Донецького окружного адміністративного суду Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено заяву про зміну способу і порядку виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року по справі №200/518/22 на стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нараховану ОСОБА_1 заборгованість із виплати пенсії у сумі 1075118,28грн. для подальшої можливості пред`явлення виконавчого листа до органів Державної казначейської служби України.

Ухвалою суду від 19 травня 2023 року у справі №200/518/22 у задоволені заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зміну способу і порядку виконання рішення відмовлено.

13.09.2023 Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено вимогу державного виконавця №42688-6-267, якою вимагає: "забезпечити негайне виконання в повному обсязі рішення суду за вищезазначеним виконавчим документом. Протягом трьох робочих днів з моменту отримання даної вимоги державному виконавцю (69095, м. Запоріжжя, вул. Приходська,58) документальне підтвердження фактичної виплати заборгованості із відображенням дати виплати та суми коштів. У випадку несплати заборгованості, протягом трьох робочих днів з моменту отримання даної вимоги надати державному виконавцю (69095, м. Запоріжжя, вул. Приходська,58) документальне підтвердження Вашого звернення до Пенсійного фонду України для розширення кошторису (виділення коштів) на погашення заборгованості за вищевказаним виконавчим документом.

22.08.2023 представник позивача звернувся до начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із клопотанням, в якому просив передати виконавче провадження № 70520278 до Управління ДКС України в Запорізькій області (69107, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 168) для його подальшого виконання у відповідності до положень чинного законодавства України. Вважає, що передача виконавчого провадження в повному обсязі допоможе виконати вказане вище судове рішення та поновить права стягувача у цьому провадженні.

Листом від 18.09.2023 №43541-6-261 відповідач, зокрема повідомив позивача, що у зв`язку із невиконанням рішення суду до Донецького окружного адміністративного суду державним виконавцем було направлено заяву про зміну способу і порядку виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року по справі №200/518/22 на стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нараховану ОСОБА_1 заборгованість із виплати пенсії у сумі 1075118,28грн. для подальшої можливості пред`явлення виконавчого листа до органів Державної казначейської служби України. Судом розглянуто вказану заяву та ухвалою від 19.05.2023 відмовлено в її задоволенні. Таким чином, судом відмовлено замінити спосіб та порядок виконання рішення по справі №200/518/22 з зобов`язального на рішення про стягнення коштів, у зв`язку із чим не вбачається можливості передати виконавчий лист по справі №№200/518/22, виданий 04.11.2022 Донецьким окружним адміністративним судом, резолютивною частиною якого передбачено: зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії за період з 1 березня 2016 року на виконання до органів Державної казначейської служби України в порядку, передбаченому ст. З Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень та Постановою Кабінету міністрів України від 03.08.2011 №845, якою затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у передачі матеріалів виконавчого провадження № 70520278, відкритого за виконавчим листом, виданого Донецьким окружним адміністративним судом від 04.11.2022 по справі №200/518/22 до Управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області для його подальшого виконання у відповідності до положень чинного законодавства України позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII Про виконавче провадження (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями статті 2 Закону № 1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Статтею 13 Закону № 1404 визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами статті 15 Закону №1404-VIII боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Розділом VIII ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ НЕМАЙНОВОГО ХАРАКТЕРУ Закону № 1404 визначений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Суд погоджується з позицією відповідача відносно того, що тип стягнення за даним виконавчим провадженням № 70520278 не майнове та категорія даного виконавчого провадження регулюється статтею 63 Закону України Про виконавче провадження.

Отже саме цією статтею регулюється порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Статтею 63 Закону № 1404 передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (п.2 ст.63).

Підставою для передачі матеріалів виконавчого провадження до Управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області позивач посилається на норми Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440, Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Згідно з пунктом 1 Порядку №440 цей Порядок визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Відповідно до пункту 3 Порядку №440 рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Згідно з пунктом 1 Порядку №845)цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до пункту 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Судом встановлено, що позивач в обґрунтування адміністративного позову посилається на норми законодавства які регулюють механізми виконання рішення суду про стягнення коштів з державних органів, які суд відхиляє з огляду на наступне.

Виконавче провадження 70520278 відкрито за виконавчим листом по справі №200/518/22, виданий 04.11.2022 Донецьким окружним адміністративним судом, резолютивною частиною якого передбачено: зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відновити ОСОБА_1 нарахування і виплату пенсії за період з 1 березня 2016 року.

Ухвалою суду від 19 травня 2023 року у справі №200/518/22 у задоволені заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зміну способу і порядку виконання рішення відмовлено.

Тобто виконання судового рішення у справі №200/518/22 регулюється Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження.

Як вже зазначалось судом розділом VIII ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ НЕМАЙНОВОГО ХАРАКТЕРУ Закону № 1404 визначений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Отже, стягнення з Пенсійного фонду конкретної суми це є вже інший спір з інших правових підстав.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що матеріальна та моральна шкода, завдана незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Держави.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 03 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує таке.

В Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші).

Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави (стаття 56 Конституції України).

Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави.

Обов`язок держави відшкодувати шкоду виникає з правовідносин, суть яких можна охарактеризувати як деліктні, а вид юридичної відповідальності - цивільно-правовий. У цих правовідносинах боржником є держава, яка реалізує свій обов`язок щодо відшкодування шкоди (на підставі судового рішення) через Казначейство, тоді як гарантії держави щодо виконання судових рішень і виконавчих документів, боржником за якими є, зокрема, державний орган, а також участь Казначейства у цьому процесі мають інше призначення та завдання. В останньому випадку виконання судових рішень щодо стягнення коштів покладено на органи казначейства як на органи, які здійснюють казначейське обслуговування рахунків відповідного державного органу. Боржником в такому випадку є державний орган, який несе зобов`язання перш за все своїм коштом в межах асигнувань з державного бюджету, що і зумовлює участь Казначейства у виконанні таких судових рішень.

У даному випадку також йдеться про стягнення коштів, однак не з державного органу, а з державного бюджету і кошти, які стягнув суд - шкода.

Зобов`язання держави щодо відшкодування шкоди не слід ототожнювати із зобов`язаннями державних органів за судовим рішенням (про стягнення коштів), а відтак не можна уподібнювати механізм виконання судових рішень в обох цих випадках. Крім того, виконання судових рішень й обох описаних ситуаціях відбувається за різними механізмами, а отже правова регламентація правовідносин щодо виконання судових рішень, боржниками за якими є в одному випадку державний орган, в іншому - держава, відрізняється, і застосування окремих нормативних положень з однієї сфери правовідносин до іншої є помилковим.

Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду викладеною у пунктах 27-35 постанови Верховного Суду від 30 квітня 2020 року по справі № 804/2076/17.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) немає правових підстав для передання матеріалів виконавчого провадження № 70520278, відкритого за виконавчим листом, виданого Донецьким окружним адміністративним судом від 04.11.2022р. по справі №200/518/22 до Управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області для його подальшого виконання у відповідності до положень чинного законодавства України, а отже позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача Гуревич Родіона Геннадійовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 р. у справі № 200/5262/23 - залишити без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 р. у справі № 200/5262/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 15 лютого 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв