Справа № 480/3580/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 р. Справа № 480/3580/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, повний текст складено 11.09.23 року у справі № 480/3580/23

за позовом приватного виробничого підприємства "Вибір"

до Київської митниці

про визнання протиправними та скасування рішень та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, приватне виробниче підприємство "Вибір", звернувся до суду з адміністративним позовом до Київської митниці, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА100000/2022/000041/2 від 27.12.2022;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА100000/2022/000042/2 від 27.12.2022;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100330/2022/000762.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 у справі № 480/3580/23 позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 27.12.2022 №UА100000/2022/000042/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100330/2022/000762.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Відповідач, Київська митниця, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 у справі № 480/3580/23 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що під час проведення перевірки документів, наданих декларантом для підтвердження митної вартості товарів, було виявлено, що вони не містили об`єктивних, достовірних відомостей для підтвердження числового значення заявленої митної вартості та містили розбіжності. До митного оформлення надано довідку про вартість транспортно-експедиційних послуг від 16.12.2022 № б/н та заявку - договір від 09.12.2022 № 244, надані ТОВ «Шанс Транс». Відповідач вважає, що довідка про вартість транспортно-експедиційних послуг не є документом, що підтверджує транспортні витрати, оскільки не є первинним документом у розумінні ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Крім того, відповідно до відомостей, зазначених в автотранспортній накладній CMR від 16.12.2022 № 131590, безпосереднім перевізником товару є підприємець ОСОБА_1 . Отже, відбулося залучення третіх осіб. Слід зазначити, що підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат, повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Однак, документи, передбачені наказом № 599, які видані суб`єктами господарювання, що залучались безпосередньо до договору транспортного експедирування, не надані. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Отже, на думку апелянта, ідентифікувати надані документи про транспортні витрати з поставкою товарів за вказаною МД, неможливо. Зазначені обставини не дають можливості перевірити декларування цієї складової митної вартості у повному обсязі, у зв`язку з чим відповідач вважає оскаржувані картки відмови в прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості товарів правомірними.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що приватне виробниче підприємство "Вибір" уклало з "КАУНО ГРУДАЙ" (Литва) контракт від 05.03.2020 № 20436 на поставку товару, назва, кількість та вартість якого зазначається у Специфікаціях до контракту (а.с.27-30).

22 грудня 2022 року позивач шляхом електронного декларування подав до Київської митниці пакет документів для митного оформлення товару, митна вартість якого була визначена позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту).

До пакету документів для митного оформлення товару входили: митна декларація № 22UА39U4; контракт № 20436 від 05.03.2020; специфікація № 11 від 29.11.2022; інвойс № КGР0749204 від 16.12.2022; комерційна пропозиція від 12.12.2022; платіжне доручення № 84 від 08.12.2022; висновок ДП "Укрпромзовнішекспертиза" № 981 від 21.12.2022; пакувальний лист № 2 від 16.12.2022; CMR № 131590 від 16.12.2022; форма декларації митної вартості від 22.12.2022; лист продавця від 19.12.2022 з перекладом; МД країни відправлення № 22LTKC0100EK314BF3 від 16.12.2022; транзитна декларація № 22LTK10 від 16.12.2022; заявка-договір № 244 від 09.12.2022; рахунок на оплату № 408 від 16.12.2022; довідка про ТЕО від 16.12.2022; договір доручення № 072022 від 01.07.2022; договір на перевезення № 1 від 21.07.2022; сертифікат аналізу № 5; сертифікат аналізу № 6.

Після розгляду пакету документів відповідач направив позивачу повідомлення митниці від 27.12.2022 (11.57), відповідно до якого зробив запит щодо надання додаткових документів для підтвердження вартості товару, а саме: 1) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачені положеннями наказу №599 (Договір, Заявка, Рахунки); 2) за наявності - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 3) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 4) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) - за наявності; 5) за наявності - виписку з бухгалтерської документації (податкові/видаткові за попередніми МД); 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7)копію митної декларації країни відправлення із відмітками митного органу та з умовами поставки (в розумінні ст. 254 Кодексу); 8) інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 9)інвойс № KGP.0749204, який зазначено в автотранспортній накладній CMR від 16.12.2022 № 131590.

Позивач/брокер заявою № 1 від 27.12.2022 повідомив митний орган, що усі документи вже були надані та немає можливості надати додаткові документи.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару за МД від 22.12.2022 №UA100330/2022/452039 прийнято рішення про коригування митної вартості за другорядним методом визначення митної вартості (резервний метод) від 27.12.2022 № UA100000/2022/000042/2.

Не погодившись з зазначеним рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої виходив з того, що надані позивачем при митному оформленні документи в повному обсязі підтверджують визначену декларантом митну вартість - за основним методом, а тому висновок відповідача про наявність підстав для визначення митної вартості за іншим методом є недоведеним, а оскаржуване рішення протиправними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (надалі за текстом - МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 МК України).

В свою чергу, відповідно до положень ст. 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари..

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою ст. 54 МК України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Системний аналіз вказаних норм Митного кодексу України дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Колегія суддів зазначає, що рішення митного органу не може грунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки митного органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

З оскаржуваного рішення встановлено, що підставами коригування митної вартості слугувало наступне: "згідно наданого інвойсу від 16.12.2022 № KGP0749204 умовами поставки товару заявлено FCA- Alytus (Литва). Згідно положень Інкотермс, термін FCA (Free Carrier (... named place) Франко перевізник (... назва місця) означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця... До митного оформлення надано довідку про вартість транспортно-експедиційних послуг від 16.12.2022 № б/н та заявку-договір від 09.12.2022 №244 надані ТОВ «Шанс Транс». Разом з тим, згідно відомостей, зазначених в автотранспортній накладній CMR від 16.12.2022 № 131590, безпосереднім перевізником товару є підприємець ОСОБА_1 . Отже, відбулося залучення третіх осіб. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Однак документи, передбачені наказом Міністерства фінансів України №599 та які видані суб`єктами господарювання, що залучались безпосередньо до договору транспортного експедирування, не надаються. Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади. Враховуючи, що документи, які містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та передбачені положенням наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 декларантом при митному оформленні не надано, у митного органу відсутня можливість здійснити перевірку правильності обчислення складових митної вартості."

Колегія суддів не погоджується з такими висновками митного органу, враховуючи наступне.

У відповідності до ч. 10 ст. 58 МК України до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на страхування цих товарів.

Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» (далі - Наказ №599), для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем до митного оформлення надано наступні документи, що підтверджують витрати на транспортування оцінюваних товарів: заявка-договір № 244 на перевезення вантажів від 09.12.2022р., укладена між ПВП «Вибір» на ТОВ «Шанс Транс», яка містить інформацію про маршрут перевезення (Литва, м. Алітує - ч/з Київ - Україна, м. Київ), дані автотранспортного засобу, який здійснював перевезення (автомобіль НОМЕР_1 та напівпричеп АС4910XF) місця та дати завантаження та розвантаження вантажу, вартість перевезення тощо; рахунок на оплату № 408 від 16.12.2022 р., виписаний від ТОВ «Шанс Транс», який містить окрім іншого, інформацію про маршрут перевезення та дані автомобіля та напівпричепа; довідка про вартість транспортно-експедиційних послуг від 16.12.2022 р., яка містить окрім іншого інформацію про маршрут перевезення, дані автомобіля та напівпричепа; Автотранспортна накладна № 131590 від 16.12.2022 р., в якій наведено маршрут перевезення, місце завантаження та розвантаження, дані автомобіля та напівпричепа тощо.

З наведених документів встановлено, що обов`язок зі здійснення організації перевезення вантажу за вказаним маршрутом покладені на ТОВ «Шанс Транс», однак умовами договору не передбачено обов`язку здійснити перевезення вантажу особисто, відсутні жодні заборони чи обмеження щодо залучення останнім до виконання договірних зобов`язань третіх осіб, а також відсутні обов`язки виконавця щодо узгодження з замовником (ПВП «Вибір») залучення таких осіб або звітування перед ним щодо вартості наданих ними послуг. Крім того, умовами заявки-договору не передбачено обов`язку замовника здійснити додаткову оплату чи компенсацію додаткових витрат виконавцю, що можуть виникнути у останнього в ході виконання договірних зобов`язань..

Колегія суддів зазначає, що твердження митного органу про те, що позивачем не подавався рахунок на оплату № 408 від 16.12.2022 спростовується матеріалами справи. Так, в митній декларації, яка була подана відповідачу для митного оформлення і по якій в подальшому відповідач відмовив у здійснення митного оформлення, у графі 44 «Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи» цієї митної інформації в полі «Товар № 1 до графи 44» позивачем зазначена наступна інформація «3004 408 16.12.22» яка свідчить про те, що код поданого документу 3004, номер поданого документу 408, дата поданого документу 16.12.2022 року.

Відповідно до Класифікатора документів, який застосовується для заповнення графи 44 митних декларацій, код документу «3004» використовується для позначення Рахунку-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги.

Тобто, митному органу разом з митною декларацією був поданий саме рахунок на оплату № 408 від 16.12.2022р.

Отже, надані позивачем документи повністю підтверджують розмір витрат на транспортування оцінюваних товарів.

Колегія суддів зазначає, що Митний кодекс України не містить положень, які зобов`язують для підтвердження витрат на транспортування подавати виключно первинні документи в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Таких вимог не містять і Правила заповнення декларації митної вартості.

Митним органом у спірному рішенні також вказано, що за поданими документами транспортно-експедиційні послуги позивачу надавалися товариством «Шанс Транс». Разом з тим, згідно відомостей, зазначених в автотранспортній накладній CMR від 16.12.2022 № 131590, безпосереднім перевізником товару є підприємець ОСОБА_1 . Отже, відбулося залучення третіх осіб. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Однак документи, передбачені Наказом Міністерства Фінансів України №599 та які видані суб`єктами господарювання, що залучались безпосередньо до договору транспортного експедирування, не надаються.

На думку митного органу, вказані обставини слугували підставою для коригування митної вартості товару. Проте, відповідачем не враховано, що ПВП "Вибір" уклало з ТОВ "Шанс Транс" заявку-договір № 244 від 09.12.2022 на перевезення товару, відповідно до якої сторони погодили, зокрема загальну вартість перевезення за маршрутом м. Алітус (Литва) - м. Київ (Україна) в розмірі 65000 грн.

Вказаним договором не передбачалося будь-яких заборон щодо залучення перевізниками третіх осіб для здійснення перевезень вантажів, не встановлювалось обов`язку, що підприємство (ТОВ «Шанс Транс»), яке надало документи для підтвердження транспортних витрат, повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Митний кодекс України також не передбачає таких обмежень.

Таким чином колегія суддів вважає, що неважливо чи перевізник безпосередньо здійснив би замовлене перевезення власним автомобільним транспортом чи залучив би іншого суб`єкта підприємницької діяльності до цього перевезення товару, загальна вартість перевезення товару по маршруту м. Алітус (Литва) - м. Київ (Україна) в розмірі 65000 грн. для ПВП «Вибір» залишалась незмінною. Саме ця сума зазначена позивачем як витрати на транспортування товару, і яка підтверджена належними документами.

Колегія суддів вважає, що документи, які надані позивачем до митного оформлення щодо транспортування товару пов`язані між собою, містять повну, вичерпну та достатню інформацію про маршрут перевезення, місце завантаження та розвантаження, дані вантажу та дані автотранспортного засобу дублюються у вищенаведених документах, не мають протиріч та розбіжностей, підтверджують саме перевезення товару, поданого до митного оформлення.

В свою чергу відповідач лише навів номер та дату митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, вказав рівень митної вартості за ціною 2,26 евро за кг за контрактом, стороною якого є виробник товарів - ІОІ PAN-CENTURY OLEOCHEMICALS SDN. BHD.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що ним встановлені розбіжності щодо включення до ціни товару маркування, а також витрат з доставки до базису, зазначеного в специфікації, завантаження та інші витрати, пов`язані з належним оформленням документів, необхідних для вивезення товару з території продавця і транзиту через території третіх країн.

Відповідно до п. 1.2. Контракту № 20436 від 05.03.2020р. на кожну окрему поставку товару сторони підписують специфікації, що є невід`ємною частиною цього контракту. Пунктом 1.3 Контракту № 20436 від 05.03.2020 р. визначено, що у специфікаціях сторони вказують: найменування, кількість, ціну та загальну вартість товару, терміни і умови поставки, строки та умови оплати товару і т.д.

Відповідно до п. 2.2. Контракту № 20436 від 05.03.2020р. ціна товару, що поставляється за контрактом, включає вартість безпосередньо товару, упаковки, маркування, а також витрати з доставки до базису, зазначеного в специфікації та інші витрати, пов`язані з належним оформленням документів, необхідних для вивезення товару з території продавця і транзиту через території третіх країн.

Пунктом 3 Специфікації № 11 від 29.11.2022р. до Контракту № 20436 від 05.03.2020р. встановлено, що поставка товару, по цій специфікації, здійснюється продавцем (вантажовідправником) на умовах ТСА - Литва, м. Алітус, вул. Прамонес, 25 (склад продавця).

Відповідно до п. 5.1. специфікації № 11 від 29.11.2022р. до Контракту № 20436 від 05.03,2020р. Загальна вартість товару складає 34100,00 Євро. У вартість товару входить вартість упаковки.

Аналізуючи умови контракту можна дійти висновку, що умови специфікації лише конкретизують умови контракту і є додатком до нього.

З наведених пунктів контракту чітко і однозначно виходить, що ціна товару включає вартість безпосередньо товару, упаковки, маркування, а також витрати з доставки до базису, зазначеного в специфікації та інші витрати, пов`язані з належним оформленням документів, необхідних для вивезення товару з території продавця і транзиту через території третіх країн і, відповідно, цей факт не потребує додаткового підтвердження іншими документами.

Крім того, посилання відповідача в апеляційній скарзі, на те, що інвойс № КСР0749204, що супроводжував вантаж, не був долучений до митного оформлення, колегія суддів не приймає, оскільки спростовується наданими до митного оформлення документами та матеріалами справи, а саме в митній декларації, яка була подана відповідачу для митного оформлення і по якій в подальшому відповідач відмовив у здійсненні митного оформлення, у графі 44 «Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи» цієї митної інформації в полі «Товар № 1 до графи 44» позивачем зазначена наступна інформація «3004 408 16.12.2022», яка свідчить про те, що код поданого документу 408, дата поданого документу 16.12.2022р. Крім того, у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № ІІА100330/2022/000762, в якій наведено перелік документів, наданих відповідно до Митного кодексу України та поданих 22.12.2022 о 14 год. 43 хв. декларантом зазначено інвойс № КОР0749204 від 16.12.2022 р.

Таким чином, твердження відповідача про ненадання до митного оформлення інвойсу № КСР0749204 від 16.12.2022 р. спростовується матеріалами справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 55 МК України декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Процедура витребування додаткових документів є одним із шляхів здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, а тому не може вважатися консультацією під час якої, здійснюється послідовний вибір методів визначення митної вартості товарів та обмін інформацією.

Консультація проводиться до прийняття рішення, при цьому жодної довідкової інформації про можливість застосування того чи іншого методу, а також про наявні у відповідача відомостей про рівень митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів відповідачем не було надано позивачу.

Проте відповідач не вчинив жодних дій на узгодження з позивачем чи уповноваженою ним особою митної вартості товару та обґрунтованого і послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товару взагалі здійснено не було.

Колегія суддів зазначає, що дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обгрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК України, зобов`язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може вважатися заниженням митної вартості і не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, та не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі №821/1050/17.

Як зазначалось вище, обґрунтування застосування митним органом другорядного методу визначення митної вартості повинно містити окрім іншого порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості. Ця вимога не була дотримана відповідачем ані під час проведення консультації, ані при прийнятті оскаржуваного рішення.

Отже, митний орган не довів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надані достатні докази, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак наявність належних та беззаперечних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.08.2018 по справі №804/1755/17 зазначив, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Втім, митний орган, в оскаржуваному рішенні № UА100000/2022/000042/2 від 27.12.2022, крім номера та дати митної декларації від 02.04.2022 № UА209140/2022/024024, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган не навів обґрунтованих пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

При цьому, у поданій позивачем декларації та декларації від 02.04.2022 № UА209140/2022/024024 маються суттєві розбіжності, зокрема, різні виробники оцінюваного товару, різні умови поставки, суттєвий проміжок часу (понад 9 місяців) між подачею вказаних декларацій.

Тому взяття за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів декларації від 02.04.2022 № UА209140/2022/024024 є необґрунтованим.

Відповідач в апеляційній скарзі висловлює сумнів у достовірності наданих документів у зв`язку з тим фактом, що інвойс надану поставку складений 16.12.2022, комерційна пропозиція датована 12.12.2022, проте Заявка-договір на перевезення складений 09.12.2022 (тобто на тиждень раніше, ніж виставлений інвойс).

Вказані сумніви відповідача жодним чином не мають відношення до митної вартості товарів, що були подані до митного оформлення. Зазначені документи свідчать про поставку саме того товару, який був пред`явлений до митного оформлення та не спростовують інформацію, наведену в інших документах. Відповідач не навів причин, чому саме дати складання зазначених документів викликають сумніви, пов`язані із підтвердженням митної вартості товарів.

В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

З огляду на наведене, правильним є висновок суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для коригування заявленої декларантом митної вартості.

Виходячи з наведеного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що надані позивачем документи підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод їх визначення, тому у контролюючого органу були відсутні підстави для визначення митної вартості ввезеного товару не за ціною договору, а за резервним методом, відповідно до статті 64 МК України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані рішення є необґрунтованими та прийнятими без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів від 27.12.2022 №UА100000/2022/000042/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100330/2022/000762 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 у справі № 480/3580/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 по справі № 480/3580/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко