Справа № 160/3960/24
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
14 лютого 2024 р.Справа №160/3960/24
12 лютого 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комітету з питань етики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №28 (41), датоване 07 липня 2023 року та підписане 10 липня 2023 року, за скаргою ОСОБА_2 на порушення академічної доброчесності у дисертаційній роботі ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення Комітету з питань етики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти № 42 (55), датоване 29 вересня 2023 року та підписане 02 жовтня 2023 року, про продовження терміну розгляду скарги на порушення академічної доброчесності у дисертаційній роботі ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати рішення Комітету з питань етики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти № 2 (67) від 17 січня 2024 року, про внесення на розгляд Національного агентства подання про наявність у дисертації кандидата юридичних наук П. Євдокимова «Адміністративно-правове регулювання реалізації кадрового забезпечення в органах публічної адміністрації в Україні» фактів академічного плагіату;
- визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, оформлене протоколом засідання № 2 (52) від 06 лютого 2024 року, в частині пункту 2 порядку денного «Про розгляд подання Комітету з питань етики про наявність у дисертації кандидата юридичних наук П. Євдокимова «Адміністративно-правове регулювання реалізації кадрового забезпечення в органах публічної адміністрації в Україні» фактів академічного плагіату».
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність вказаних рішень.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/3960/24 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить:
- зупинити дію рішення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, оформлене протоколом засідання № 2 (52) від 06 лютого 2024 року, в частині пункту 2 порядку денного «Про розгляд подання Комітету з питань етики про наявність у дисертації кандидата юридичних наук П. Євдокимова «Адміністративно-правове регулювання реалізації кадрового забезпечення в органах публічної адміністрації в Україні» фактів академічного плагіату».
В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що правовим наслідком оспорюваного рішення, якщо не зупинити його дію, стане розгляд питання про позбавлення позивача наукового ступеня, якщо не вжити заходи забезпечення позову існує загроза суттєвого ускладнення ефективного захисту порушених прав. Так, позивачу доведеться оскаржувати вже рішення про позбавлення його наукового ступеня. Окрім цього посилається на наявність очевидних ознак протиправності відповідного рішення відповідача.
Згідно ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та подані матеріали, суд зазначає наступне.
Відповідно до із ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією із гарантій захисту прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб - позивачів (майбутніх позивачів) в адміністративному процесі; механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, ухваленого в адміністративній справі на користь позивача. Водночас заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (майбутнього позивача) до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їхнього відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також, якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача), та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Із наведеного слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог останнього щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими (репутаційними, службовими, іншими) наслідками.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 року у справі №580/244/23.
Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.10.2023 року у справі №300/5005/22.
Щодо доводів про ускладнення захисту прав позивача в разі невжиття заходів забезпечення позову.
Позивач зазначав, що правовим наслідком невжиття заходів забезпечення позову стане розгляд Міністерством освіти і науки України (далі МОН) питання про позбавлення його наукового ступеня.
Водночас, відповідна процедура врегульована Порядком присудження та позбавлення наукового ступеня доктора наук, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2021 року №1197 (далі Порядок).
Відповідно до п. 43 Порядку У МОН готується узагальнений висновок, який подається на розгляд атестаційної колегії МОН.
Атестаційна колегія МОН розглядає узагальнений висновок і приймає рішення щодо позбавлення особи наукового ступеня.
МОН на підставі рішення атестаційної колегії позбавляє особу наукового ступеня, скасовує своє рішення про видачу особі відповідного диплома та визнає диплом недійсним (скасовує своє рішення про затвердження рішення ради про присудження ступеня доктора філософії) або залишає в силі рішення, обґрунтованість прийняття якого переглядалося.
Тобто, в зв`язку з дією спірного рішення МОН не перейде безпосередньо до розгляду питання про позбавлення позивача наукового ступеня, оскільки відповідна процедура передбачає ще мінімум 2 етапи перед прийняттям відповідного рішення підготовку узагальненого висновку та його розгляд атестаційною колегією МОН, вже на підставі якого може бути прийнято рішення про позбавлення наукового ступеня.
Отже, наразі відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить відновлення прав позивача в разі задоволення позову, оскільки після спірного акту відповідача іншими суб`єктами владних повноважень в два етапи буде реалізовуватись власна публічно-владна компетенція як складова відповідної процедури. Відповідні суб`єкті є незалежними, не входять в структуру відповідача, а тому відсутні підстави вживати заходи забезпечення позову на підставі припущень про можливий зміст таких рішень, які наразі не прийняті.
Також суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову буде не співмірним та адекватним, оскільки фактично вплине на можливість інших, незалучених до розгляду цієї справи суб`єктів, виконувати визначені функції та таким чином забезпечувати дотримання відповідного публічного інтересу.
Щодо очевидних ознак протиправності спірного правового акту.
Проаналізувавши відповідні ознаки суд зазначає, що вони не вказують на очевидну протиправність такого правового акту, а перевірка відповідних доводів потребує встановлення фактичних обставин справи та доведення на підставі відповідних доказів, що не може характеризувати оскаржуване рішення, як очевидно протиправне.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 31.08.2023 року у справі №640/6523/21.
Наведені позивачем обґрунтування зводяться до незгоди зі спірним рішенням і невідповідності процедури його прийняття вимогам законодавства.
Однак суд підкреслює, що такі обставини підлягають доказуванню в межах адміністративного процесу під час розгляду адміністративної справи по суті з дотриманням вимог процесуального закону стосовно оцінки доказів, з наданням можливості реалізації прав та виконання обов`язків усіх його учасників й не свідчать про очевидність ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, охопленого предметом спору, та про порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Касаційного адміністративного суду від 10.10.2023 року у справі №120/2284/23.
Судження позивача про очевидний протиправний характер спірного правового акту мають суб`єктивний характер та обумовлені його процесуальним становищем зацікавленої сторони. Наявність очевидної протиправності спірного правового акту в даному випадку може бути виявлена судом при розгляді справи по суті, на підставі з`ясування фактичних її обставин, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їхній сукупності.
Суд зазначає, що необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.
За таких обставин, враховуючи приписи наведених положень актів національного законодавства, суд дійшов висновку, що у даному випадку підстави, передбачені ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України для забезпечення даного позову - відсутні, тому відмовляє у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко