Справа № 420/7616/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 лютого 2024 року

м. Київ

справа №420/7616/20

адміністративне провадження № Зн/990/36/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В. Е.,

суддів: Білак М. В., Губської О. А.

за участю:

секретаря судового засідання - Рейтаровської О. С.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Короткова С. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Базилєвої Юлії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 420/7616/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про встановлення відсутності компетенції, визнання протиправним наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, у якому просила:

- встановити відсутність компетенції (повноважень) в. о. начальника Управління Явтушенка А. М. та членів комісії, створеної на підставі розпорядження на ознайомлення позивача з наказом Міністерства юстиції України від 26 травня 2020 року № 1843/к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати наказ Міністерства юстиції України від 26 травня 2020 року № 1843/к «Про звільнення ОСОБА_1 » неправомірним;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління з питань дотримання прав засуджених осіб та осіб, узятих під варту або призначити на посаду заступника начальника Управління з питань ресоціалізації і захисту прав засуджених;

- стягнути з Міністерства юстиції України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня 2020 року по день поновлення позивачки на посаді;

- визнати відмову Міністерства юстиції України у виплаті надбавки за науковий ступінь позивача протиправною та зобов`язати здійснити виплату з грудня 2019 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 26 травня 2020 року № 1843/к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту з 11 липня 2020 року. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 82 096,44 грн (вісімдесят дві тисячі дев`яносто шість гривень сорок чотири копійки). Вказана сума зазначена без утримання податків та обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року касаційні скарги Міністерства юстиції України залишено без задоволення. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено шляхом викладення її мотивувальної частини у редакції цієї постанови Верховного Суду. Змінено резолютивну частину П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року і викладено абзац шостий резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 278 369,56 грн (двісті сімдесят вісім тисяч триста шістдесят дев`ять гривень п`ятдесят шість копійок). Указана сума зазначена без утримання податків та обов`язкових платежів». В іншій частині постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2021 року залишено без змін. Додаткову постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року залишено без змін.

18 грудня 2023 року Верховним Судом зареєстровано заяву адвоката Базилєвої Юлії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 420/7616/20. Заявниця посилається на пункт 1 частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки вона дізналася про наявність істотних для справи обставин, які не були й не могли бути їй відомі на час розгляду справи. Зазначає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу були задоволені судом на підставі довідки про доходи від 24 травня 2021 року № 3.1/1635/квш, виданої Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, яка міститься у матеріалах справи. З вказаної довідки убачається, що у березні 2020 року ОСОБА_1 було нараховано 12 865,80 грн за 11 робочих днів (фактично відпрацьованих), у квітні 2020 року нараховано 0,00 грн за 0 робочих днів. При цьому, у згаданій довідці розраховано, що середня заробітна плата за останні два місяці перед звільненням становить 1 169,62 грн (12 865,80 : 11).

У подальшому, на адвокатський запит Ковальської С. Є. 06 жовтня 2021 року отримано відповідь Міністерства юстиції України № 89764//16.3.2, який містить копію табелю (витягу) обліку використання робочого часу за березень 2020 року, з якого убачається, що кількість відпрацьованих днів ОСОБА_1 у березні 2020 року становить 6 днів, а не 11. Також, з цієї відповіді позивачці стало відомо, що сума, яка була виплачена їй за березень 2020 року складає 14 531,51 грн замість 12 865,80 грн (вказаних у довідці від 24 травня 2021 року № 3.1/1635/квш).

З огляду на ці обставини, ОСОБА_1 вважає, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка була розрахована судом та стягнута на її користь (278 369,56 грн) є помилковою, оскільки з урахуванням відповіді Міністерства юстиції України № 89764//16.3.2 середній заробіток за час вимушеного прогулу позивачки має складати 576 416,96 грн.

Позивачка стверджує, що вона безпосередньо не була присутня в судовому засіданні, коли була надана відповідачем довідка від 24 травня 2021 року № 3.1/1635/квш, табель робочого часу раніше ОСОБА_1 не надавався, тому відповідно обставини невірної інформації в довідці не були і не могли бути їй відомі на час розгляду справи.

ОСОБА_1 просить прийняти до розгляду заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та змінити постанову Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 420/7616/20 у частині уточнення суми стягнення з Міністерства юстиції України на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з нововиявленими обставинами. Стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 576 416,96 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2024 року відкрито провадження за заявою позивача про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року та призначено справу до розгляду.

У запереченнях на заяву відповідач просить відмовити у її задоволенні, мотивуючи тим, що доводи заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року зводяться до переоцінки доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи. Зазначає, що представник позивачки отримав табель у відповідь на свій запит більш ніж через три місяці після ухвалення рішення в суді апеляційної інстанції не робить його нововиявленою обставиною у розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України та не породжує будь-яких процесуальних наслідків.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, оцінивши доводи сторін і дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у цій справі, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 368 КАС України справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Згідно з частинами першою, другою статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Відповідно до частини четвертої статті 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Необхідними й загальними ознаками нововиявлених обставин є:

1) існування цих обставин на час розгляду та вирішення справи і ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява;

2) на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду;

3) істотність цих обставин для розгляду справи (тобто коли врахування цих обставин судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Отже, під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Водночас не належать до нововиявлених обставин нові докази або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову, спрямоване на переоцінку встановлених судом обставин. Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Також не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Натомість істотність обставини означає те, що в разі, коли б суд мав можливість урахувати цю обставину при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат її вирішення. Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов.

Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за умови добросовісного ставлення до справи, тоді така підстава для перегляду судового акта відсутня.

Отже, істотні для справи обставини це ті, що становлять сутність справи та мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, могли вплинути на рішення суду, що набрало законної сили, існували під час розгляду адміністративної справи, але не були і не могли бути відомі ні особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, ні адміністративному суду.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 802/2196/17-а, від 26 лютого 2020 року у справі № 800/578/17, у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справах № 2а-7523/10/1270 та № 303/3535/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 809/824/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 826/14224/15, від 23 вересня 2021 року у справі № 420/1496/19 та в ухвалі Верховного Суду від 18 травня 2023 року у справі № 380/21729/21.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 820/5567/16.

Як вбачається з заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, представник позивачки посилається, на те що, під час ухвалення судом касаційної інстанції постанови від 10 жовтня 2023 року, не було надано оцінки істотним для справи обставинам, які не були встановлені судом, не були і не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи і такими істотними обставинами на думку заявника є те, що відповідь Міністерства юстиції України № 89764//16.3.2 та довідка про доходи від 24 травня 2021 року № 3.1/1635/квш, видана Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції і яка міститься у матеріалах справи, мають відмінності у кількості відпрацьованих днів ОСОБА_1 у березні 2020 року та суму заробітної плати, нарахованої їй за цей місяць, як наслідок указане впливає на розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд, перевіривши доводи заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вважає таке твердження помилковим, оскільки при касаційному перегляді справи за цим позовом Верховним Судом надавалась оцінка встановленим обставинам у справі, судові рішення судів попередніх інстанцій перевірялись на предмет законності виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Водночас, колегія суддів зауважує, що позивачка не була позбавлена права вчасно звернутися до відповідача з відповідним адвокатським запитом (на стадії розгляду справи у суді попередніх інстанцій) для отримання належних доказів, у разі незгоди з довідкою про доходи від 24 травня 2021 року № 3.1/1635/квш, виданою Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. Однак, позивачка скористалася такою можливістю лише 06 жовтня 2021 року, тобто вже після прийняття постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Проаналізувавши доводи, викладені у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів дійшла висновку, що обставина, на яку посилається заявник, не відповідає критеріям стосовно правового змісту поняття «нововиявлених обставин», як підстави для перегляду судового рішення у такому порядку. Доводи заявника за своєю суттю спрямовані на переоцінку встановлених обставин справи.

У цьому контексті колегія суддів зауважує, що наведені заявником обставини не є нововиявленими ні в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС України, ні в розумінні інших підстав, визначених у частині другій цієї статті, оскільки стосується обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення сторін та яким була надана відповідна правова оцінка судом.

Водночас, ураховуючи встановлені у справі обставини і наявні на той час в матеріалах справи докази, указані заявником обставини не можуть впливати на правильність постанови Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Частиною першою статті 369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивачки про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року та залишення судового рішення в силі.

Керуючись статтями 355, 359, 361, 367 - 369 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Базилєвої Юлії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 420/7616/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про встановлення відсутності компетенції, визнання протиправним наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії.

Постанову Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 420/7616/20 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 13 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

О. А. Губська