Справа № 380/24497/23
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2024 року м. Львівсправа № 380/24497/23

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку її пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити зарахування до трудового стажу 1993-1994 роки та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням виплачених сум за час вимушеного прогулу на підставі рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року, додаткового рішення Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року та ухвали Буського районного суду Львівської області від 24 липня 2020 року.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 01 вересня 1975 року її було прийнято в члени колгоспу ім. 17 Вересня секретарем-машиністкою. 10 жовтня 1978 року позивачку переведено на посаду техніка по штучному осіменінню. 24 квітня 1992 року ліквідовано колгосп ім. 17 Вересня, а на базі цього колгоспу створено Спілку власників селянських господарств «Галичина». 22 лютого 1993 року позивачку переведено дояркою в ф. Вислобоки, а 03 травня 1993 року звільнено з роботи за невихід на роботу без поважних причин.

Рішенням Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994 вирішено поновити позивачку на роботі на посаді техніка по штучному осіменінню Спілки власників селянських господарств «Галичина» та стягнути з відповідача в її користь 4599954 крб за час вимушеного прогулу. Додатковим рішенням Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року вирішено в резолютивній частині рішення зазначити дані учасника позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_1 . Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року вирішено виправити арифметичну помилку в рішенні Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року (справа № 2-109/1994) за позовом ОСОБА_2 до СВСГ «Галичина» Кам`янко-Бузького району про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме в тексті рішення прізвище позивачки замість « ОСОБА_3 » виправити на « ОСОБА_4 ».

Станом на сьогодні позивачка є пенсіонеркою та отримує пенсію по інвалідності.

Позивачка зазначає, що неодноразово зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з проханням зарахувати їй 1993-1994 роки роботи в загальний трудовий стаж та зробити перерахунок пенсії з врахуванням вищевказаних років та суми виплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року, однак отримувала відмови. Остання відмова мотивована відсутністю в рішенні Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року, додатковому рішенні Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року та ухвалі Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії щодо зарахування до страхового стажу, перерахунку чи призначення пенсії.

Позивачка вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки стаж роботи працівника, який був незаконно звільнений, а потім поновлений на роботі, вважається безперервним. Стягнутий на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу, є заробітною платою за кожен місяць з перебування у вимушеному прогулі. А тому період вимушеного прогулу зараховується до страхового стажу працівника. Так само до страхового стажу має зараховуватись період роботи працівника без нарахування та виплати заробітної плати, оскільки несплата підприємством, установою, організацією страхових внесків не позбавляє робітників і службовців права на забезпечення по державному соціальному страхуванню.

Крім цього, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або в не повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Водночас відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення права особи на зарахування до страхового стажу періоду роботи.

З огляду на наведене адміністративний позов просить задовольнити повністю.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії позивачка не зверталася. Оскільки відповідне рішення про відмову в перерахунку пенсії відповідачем не приймалося, то відповідно позовні вимоги позивачки не можуть бути предметом оскарження.

Відповідач зазначає, що ні рішенням Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року, ні додатковим рішенням Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року, ні ухвалою Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії щодо зарахування до страхового стажу, перерахунку чи призначення пенсії.

Відповідач відзначає, що позивачка отримує пенсію по інвалідності третьої групи, розмір якої обчислено відповідно до норм Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058). Розмір пенсії позивачки обчислено з урахуванням страхового стажу 28 років 07 місяців 20 днів та заробітної плати, визначної за період з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1991 року із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки (2014-2016 роки). До страхового стажу позивачки зараховано всі періоди роботи в тому числі період роботи в колгоспі та час догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку за документами, що містяться в матеріалах пенсійної справи, а для обчислення розміру пенсії відповідачем обрано оптимальний період заробітку. Зауважує, що враховувати для обчислення розміру пенсії заробітну плату за 1990-1994 роки недоцільно. Отже, пенсію позивачці обчислено згідно з вимогами чинного законодавства та за наявними документами.

З огляду на викладене просить у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 23 жовтня 2023 року у задоволенні заяви позивачки про поновлення строку звернення до суду відмовлено; відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у відповідача докази та письмові пояснення щодо того, які періоди роботи позивачки враховані пенсійним органом при призначенні їй пенсії.

Ухвалою суду від 25 січня 2024 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області належним чином засвідчені копії: 1) пенсійної справи ОСОБА_1 ; 2) усіх заяв, з якими ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за проведенням перерахунку її пенсії на підставі рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року, додаткового рішення Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року та ухвали Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року та доданих до таких заяв документів.

Витребувані докази надійшли до суду 06 лютого 2024 року.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 1058, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 30 грудня 2009 року.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 14 липня 1983 року:

01 вересня 1975 року позивачку прийнято в члени колгоспу ім. 17 вересня (наказ № 9 від 18 вересня 1975 року);

01 вересня 1975 року позивачку прийнято на роботу в колгосп ім. 17 Вересня секретарем машиністкою (наказ № 9 від 18 вересня 1975 року);

10 жовтня 1978 року позивачку переведено на посаду техніка по штучному осіменінню (наказ № 10 від 22 жовтня 1978 року);

24 квітня 1992 року ліквідовано колгосп ім. 17 Вересня, на базі колгоспу створена Спілка власників селянських господарств «Галичина» (наказ № 2 від 24 квітня 1992 року);

22 лютого 1993 року позивачку переведено дояркою в ф.Вислобоки (наказ № 1 від 25 січня 1993 року);

03 травня 1993 року позивачку звільнено з роботи за невихід на роботу без поважних причин ст.40 ч.4 КЗпП України, за прогул (наказ № 5 від 03 травня 1993 року);

01 жовтня 1994 року позивачку поновлено на посаді техніка по штучному осіменінню в СВСГ «Галичина» (наказ № 16 від 01 жовтня 1994 року);

06 грудня 1994 року позивачку звільнено з роботи за ст.40 ч.3 КЗпП України (наказ № 14 від 06 грудня 1994 року).

Рішенням Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994 вирішено поновити позивачку на роботі на посаді техніка по штучному осіменінню Спілки власників селянських господарств «Галичина» та стягнути з відповідача в її користь 4599954 крб за час вимушеного прогулу.

Додатковим рішенням Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року вирішено в резолютивній частині рішення зазначити дані учасника позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_1 .

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року вирішено виправити арифметичну помилку в рішенні Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року (справа № 2-109/1994) за позовом ОСОБА_2 до СВСГ «Галичина» Кам`янко-Бузького району про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, а саме в тексті рішення прізвище позивачки замість « ОСОБА_3 » виправити на « ОСОБА_4 ».

01 грудня 2020 року позивачка звернулася до Кам`янко-Бузького відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, в якій просила перерахувати розмір її пенсії з врахуванням стажу роботи відповідно до нових обставин, беручи до уваги рішення Буського районного суду від 30 вересня 2020 року, єдиний унікальний номер № 943/1210/20, провадження № 2-др/943/4/20, та усі попередньо подані підтверджуючі документи про отриману за цей період заробітну плату. До заяви додала додаткове рішення Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року у справі № 943/1210/20 та вказала, що рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994 є у матеріалах її пенсійної справи.

Листом від 24 грудня 2020 року за № 8894-9018/К-52/8-1300/20 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку у відповідь на її заяву від 01 грудня 2020 року, зокрема про те, що ні рішенням Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року, ні додатковим рішенням Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року, ні ухвалою Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії щодо зарахування до страхового стажу, перерахунку чи призначення пенсії. Крім цього, у листі вказано про те, що із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії позивачка не зверталася та не подавала жодних оригіналів документів.

30 грудня 2020 року позивачка звернулася до відділу обслуговування громадян № 16 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян із заявою про перерахунок пенсії, в якій просила провести перерахунок призначеної їй пенсії по інвалідності з врахуванням рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року, додаткового рішення Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року та ухвали Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року з 16 жовтня 2020 року з урахуванням стягнених на її користь за цим рішенням сум та за новим збільшеним коефіцієнтом заробітної плати. До заяви додала копії перерахованих вище судових рішень.

Листом від 27 січня 2021 року за № 869-6/К-52/8-1300/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку у відповідь на її заяву від 30 грудня 2020 року, зокрема про те, що рішеннями Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року, Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року жодних зобов`язань на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не покладено.

Також листом від 10 березня 2023 року за № 5796-5123/К-52/8-1300/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивачку у відповідь на її звернення від 27 лютого 2023 року щодо пенсійного забезпечення, яке надійшло на Урядову гарячу лінію, зокрема про те, що ні рішенням Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року, ні додатковим рішенням Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року, ні ухвалою Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії щодо зарахування до страхового стажу, перерахунку чи призначення пенсії. Розмір пенсії з 01 березня 2023 року становить 2520,00 грн.

Позивачка, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу 1993-1994 роки та проведенні перерахунку її пенсії з урахуванням виплачених сум за час вимушеного прогулу на підставі рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року, додаткового рішення Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року та ухвали Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року, звернулася з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За змістом частин першої, другої статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 9 Закону № 1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія по інвалідності.

Визначення поняття страхового стажу та періоди, з яких складається страховий стаж наводить стаття 24 Закону № 1058.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом першим частини другої цієї ж статті визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону № 1058 пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Отже, розмір пенсії по інвалідності обчислюється у відсотках від розміру пенсії за віком.

Формула для обчислення розміру пенсії за віком визначена статтею 27 Закону № 1058.

Відповідно до частини першої цієї статті розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Отож, на розмір пенсії за віком впливають два показники:

1) заробітна плата (дохід) застрахованої особи, яка визначається відповідно до статті 40 Закону № 1058; та

2) коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, який визначається відповідно до статті 25 Закону № 1058.

Абзацами першим, другим частини другої статті 27 Закону № 1058 передбачено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії визначений статтею 40 Закону № 1058.

За змістом частини першої статті 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Стаття 41 Закону № 1058 визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, згідно із якою до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Аналіз наведеної норми дає підстави дійти висновку про те, що суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності Законом № 1058, враховуються в заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії цієї особи у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Суд відзначає, що спірним у цій справі є питання перерахунку пенсії позивачки з урахуванням періоду між звільненням і поновленням на роботі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994.

Щодо страхового стажу суд зазначає таке.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що розмір пенсії позивачки обчислено з урахуванням страхового стажу 28 років 07 місяців 20 днів, до якого зараховано всі періоди її роботи в тому числі період роботи в колгоспі та час догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку за документами, що містяться в матеріалах пенсійної справи.

У матеріалах наданої відповідачем копії пенсійної справи позивачки наявний Розрахунок стажу ОСОБА_1 (алгоритм розрахунку: пенсія по інвалідності згідно із Законом № 1058) форми РС-право.

Відповідно до цього Розрахунку до страхового стажу позивачки зараховано такі періоди: з 01 вересня 1975 року по 31 грудня 1977 року (робота в колгоспі); з 01 січня 1978 року по 18 травня 1978 року (робота в колгоспі); з 19 травня 1978 року по 31 грудня 1978 року (догляд за дитиною до трьох років); з 01 січня 1979 року по 31 грудня 1984 року (робота в колгоспі); з 01 січня 1985 року по 31 грудня 1985 року (догляд за дитиною до трьох років); з 01 січня 1986 року по 23 квітня 1992 року (робота в колгоспі); з 24 квітня 1992 року по 03 травня 1993 року (вид трудової діяльності не вказано); з 01 жовтня 1994 року по 06 грудня 1994 року (вид трудової діяльності не вказано).

Як видно зі змісту наведеного Розрахунку до нього не включений період з 03 травня 1993 року по 01 жовтня 1994 року.

З огляду на записи у трудовій книжці позивачки період з 03 травня 1993 року по 01 жовтня 1994 року є періодом між звільненням позивачки з роботи за прогул (наказ № 5 від 03 травня 1993 року) та її поновленням на роботі на посаді техніка по штучному осіменінню в СВСГ «Галичина» (наказ № 16 від 01 жовтня 1994 року) згідно з рішенням Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994.

Наведене у сукупності дає суду підстави дійти висновку про те, що період між звільненням та поновленням позивачки на роботі (період вимушеного прогулу) не включений пенсійним органом до її страхового стажу при призначенні пенсії, а тому доводи відповідача про те, що страхового стажу позивачки зараховано всі періоди її роботи суд відхиляє, як необґрунтовані.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 235 Кодексу законів про працю Української РСР (в редакції, чинній на момент звільнення та поновлення позивачки на роботі) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Отже, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення його на іншу роботу.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.

Причиною виникнення вимушеного прогулу може стати, зокрема звільнення без законної підстави або незаконне переведення на іншу роботу, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором.

Вказані висновки також свідчать про те, що вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто, працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 761/36220/17.

Відповідно до статті 253, частини першої статті 254 Кодексу законів про працю Української РСР (в редакції, чинній на момент звільнення та поновлення позивачки на роботі) усі працівники підлягають обов`язковому державному соціальному страхуванню.

Державне соціальне страхування працівників здійснюється за рахунок держави. Внески на соціальне страхування сплачуються підприємствами, установами, організаціями без будь-яких відрахувань із заробітної плати працівників. Несплата підприємством, установою, організацією страхових внесків не позбавляє працівників права на забезпечення по державному соціальному страхуванню.

Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До набрання чинності Законом № 1058 (01 січня 2004 року) види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначалися Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788.

Так, відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок ведення трудових книжок працівників визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі Інструкція № 58).

За змістом пункту 1.1 глави 1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами (пункт 2.1 глави 2 Інструкції № 58).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 глави 2 Інструкції № 58).

Згідно з абзацом першим пункту 2.4 глави 2 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.10 глави 2 Інструкції № 58 передбачено, що у розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за N таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання.

У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

При наявності в трудовій книжці запису про звільнення або переведення на іншу роботу, надалі визнаної недійсною, на прохання працівника видається «Дублікат» трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним.

Отже, стаж роботи працівника, який був звільнений без законної підстави або незаконно переведений на іншу роботу, а потім поновлений на роботі, вважається безперервним. Стягнутий на користь такого працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу, є заробітною платою за кожен місяць його перебування у вимушеному прогулі.

А тому період вимушеного прогулу зараховується до страхового стажу працівника. Так само до страхового стажу має зараховуватись період роботи працівника без нарахування та виплати заробітної плати, оскільки несплата підприємством, установою, організацією страхових внесків не позбавляє працівників права на забезпечення по державному соціальному страхуванню (стаття 254 Кодексу законів про працю Української РСР (в редакції, чинній на момент звільнення та поновлення позивачки на роботі)).

За наведених обставин суд доходить висновку, що період вимушеного прогулу позивачки відповідно до рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994 повинен бути зарахований відповідачем до її страхового стажу, а пенсія по інвалідності перерахована з урахуванням цього стажу.

Щодо заробітної плати суд зазначає таке.

Як зазначив суд вище, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності Законом № 1058, враховуються в заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії цієї особи у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, що передбачено статтею 41 Закону № 1058.

Суд встановив, що рішенням Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994 вирішено поновити позивачку на роботі на посаді техніка по штучному осіменінню Спілки власників селянських господарств «Галичина» та стягнути з відповідача в її користь 4599954 крб за час вимушеного прогулу.

Отже, сума 4599954 крб є середнім заробітком позивачки за час її вимушеного прогулу. Вказана сума є заробітною платою позивачки за кожен місяць її перебування у вимушеному прогулі, а тому на підставі статті 41 Закону № 1058 підлягає врахуванню в заробіток (дохід) позивачки для обчислення пенсії.

Беручи до уваги викладене суд резюмує, що відповідач протиправно відмовив позивачці у проведенні перерахунку її пенсії з урахуванням періоду між звільненням та поновленням на роботі, який зараховується до страхового стажу, та заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994 (з урахуванням додаткового рішення Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року та ухвали Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року у справі № 943/1210/20).

Покликання відповідача на те, що із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії позивачка не зверталася, суд відхиляє, оскільки невідповідність заяви встановленій формі за наявності у ній необхідної інформації та при наявності у відповідача відповідних документів (пенсійної справи позивачки, рішення суду, яким позивачку поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу тощо) не може бути підставою для позбавлення позивачки права на належне пенсійне забезпечення, за наявності правових підстав для перерахунку її пенсії.

Доводи відповідача про те, що ні рішенням Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року, ні додатковим рішенням Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року, ні ухвалою Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року не зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії щодо зарахування страхового стажу, перерахунку пенсії суд оцінює критично, оскільки такий обов`язок у відповідача виникає на підставі вищенаведених положень нормативних актів, якими він повинен керуватися у своїй діяльності.

Твердження відповідача про те, що враховувати для обчислення розміру пенсії заробітну плату за 1990-1994 роки недоцільно суд до уваги не бере, оскільки відповідач не враховував суму середнього заробітку позивачки за час її вимушеного прогулу, що становить 4599954 крб, відтак таке твердження є передчасним. Натомість право позивачки на врахування в заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, прямо передбачено статтею 41 Закону № 1058.

За наведених обставин суд висновує, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду між звільненням та поновленням на роботі, який зараховується до страхового стажу, та заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994 (з урахуванням додаткового рішення Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року та ухвали Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року у справі № 943/1210/20) належить визнати протиправними, а позовну вимогу в цій частині задовольнити.

З метою ефективного захисту порушеного права позивачки належить зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період між звільненням та поновленням на роботі та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (з урахуванням виплачених сум) з урахуванням періоду між звільненням та поновленням на роботі, який зараховується до страхового стажу, та заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994 (з урахуванням додаткового рішення Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року та ухвали Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року у справі № 943/1210/20).

Щодо дати, з якої відповідачу належить здійснити перерахунок пенсії позивачки, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог абзаців першого, другого частини четвертої статті 45 Закону № 1058 перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Із заявою та необхідними документами про перерахунок пенсії позивачка вперше звернулася до відповідача 01 грудня 2020 року, тобто до 15 числа включно, а отже пенсія позивачки повинна бути перерахована відповідачем з 01 грудня 2020 року, як першого числа місяця звернення за перерахунком пенсії.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що при зверненні з цим позовом до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивачки належить стягнути 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням періоду між звільненням та поновленням на роботі, який зараховується до страхового стажу, та заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994 (з урахуванням додаткового рішення Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року та ухвали Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року у справі № 943/1210/20).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період між звільненням та поновленням на роботі та здійснити з 01 грудня 2020 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (з урахуванням виплачених сум) з урахуванням періоду між звільненням та поновленням на роботі, який зараховується до страхового стажу, та заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до рішення Буського окружного міжрайонного суду від 22 червня 1994 року у справі № 2-109/1994 (з урахуванням додаткового рішення Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року та ухвали Буського районного суду Львівської області від 30 вересня 2020 року у справі № 943/1210/20).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1073,60 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна