Справа № 140/5659/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 140/5659/21 пров. № А/857/21786/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року з питань розгляду заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України (суддя Лозовський О.А., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №140/5659/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ у Волинській області, в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення позивачу нарахування та виплати підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) з 17.07.2018 року по даний час; 2) зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) за період з 17.07.2018 року.

Ухвалою суду першої інстанції від 20.07.2021 позовні вимоги за період з 17.07.2018 по 24.11.2020 залишено без розгляду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.07.2021, яке набрало законної сили 20.08.2021, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 25 листопада 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

07.09.2023 на адресу суду першої інстанції надійшла заява позивача, подана в порядку статті 383 КАС України, про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у цій справі щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, виходячи з двох прожиткових мінімумів, а не двох мінімальних заробітних плат (з врахуванням зміни такого розміру протягом відповідного року) згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік, а також не врахування зміни розрахункової величини підвищення до пенсії на 2023 рік, зобов`язання відповідача вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону при виконанні судового рішення в частині здійснення позивачу нарахування та виплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) з врахуванням зміни розрахункової величини підвищення у 2023 році.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

З цією ухвалою суду першої інстанції не погодилася позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, а тому таке судове рішення підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, оскільки при нарахуванні доплати до пенсії застосуванню підлягають розміри мінімальної заробітної плати, установлені на відповідний календарний рік, з урахуванням зміни такого розміру, однак суд неповно з`ясував усі обставини справи та безпідставно залишив подану заяву в порядку сі. 383 КАС України без задоволення.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржену ухвалу суду від 11.09.2023 скасувати та прийняти постанову, якою заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду задовольнити.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційної скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду 20.07.2021 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 25 листопада 2020 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Здійснюючи апеляційний розгляд цієї справи №140/5659/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 з розгляду заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 14 КАС України встановлено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі Класс та інші проти Німеччини, дійшов висновку, що із принципу верховенства права видно, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч.1 ст.383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду, серед іншого має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження, у випадку, коли таке відкрито (ч.2 ст.383 КАС України).

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом (ч.3 ст.383 КАС України).

Так, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України у зв`язку з тим, що на виконання вказаного вище рішення суду від 20.07.2021 в адміністративній справі №140/5659/21 відповідачем нараховано та призначено до виплати підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ, проте сума підвищення повинна бути обрахована із двох мінімальних заробітних плат, а не із двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб з 25.11.2020.

Тобто, із змісту цієї заяви позивача та апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції від 11.09.2023 року видно, що позивач фактично не згідний із перерахунком підвищення до пенсії, проведеним на виконання судового рішення, зокрема, в частині обрахунку розміру підвищення до пенсії за розглядуваний період з 25.11.2020.

У розглядуваній справі апеляційний суд встановив, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 у справі №140/5659/21 позивачу було видано 15.12.2022 виконавчий лист в частині зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 25.11.2020 нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Вказаний виконавчий лист звернуто для виконання до органів Державної виконавчої служби та постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 27.01.2023 відкрито виконавче провадження ВП №70863948 (а.с. 35).

Колегія суддів враховує, що в силу положень ч.4 ст.372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

За правилами ч.1 ст.373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В свою чергу, виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016.

Стаття 1 вказаного Закону визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень, що передбачає сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Порядок виконання рішень немайнового (зобов`язального) характеру визначений розділом VIII Закону №1404-VIII.

В свою чергу, положеннями статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд встановив, що на виконання рішення суду від 20.07.2022 у справі №140/5659/21 було видано виконавчий лист від 15.12.2022, який стягувачем подано для примусового виконання.

На підставі цього виконавчого листа державним виконавцем примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 27.01.2023 відкрито виконавче провадження ВП №70863948.

Тобто, станом на час звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України і по даний час існує відкрите виконавче провадження ВП №70863948 щодо виконання виконавчого листа від 15.12.2022.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.12.2021 у справі №9901/235/20 вказала, що стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви. Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України Про виконавче провадження, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

В такій ситуації відсутні правові та фактичні підстави для застосування механізму визначеного статтею 383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, являються передчасними та безпідставними вимоги заяви позивача ОСОБА_1 про застосування приписів статті 383 КАС України, а саме, про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Волинській області вчинених на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.07.2022 у справі №140/5659/21, зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону під час виконання судового рішення.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що відмова у задоволенні відповідних вимог заявника (позивача) не являється обмеженням права останнього на ефективний судовий захист, зокрема, на стадії виконання судового рішення, а зумовлена необхідністю дотримання обов`язкових (наведених вище) норм матеріального та процесуального права.

За наведених фактичних обставин та із врахуванням норм чинного законодавства колегія суддів погоджується із резолютивним висновком суду першої інстанції в ухвалі від 11.09.2023 року про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 КАС України.

Однак, суд апеляційної інстанції враховує, що висновки суду першої інстанції в ухвалі від 11.09.2023 року про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 КАС України, обґрунтовані частково іншими, аніж апеляційним судом, мотивами.

Так, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки і тим, що відповідач ГУ ПФУ у Волинській області здійснюючи виконання судового рішення від 20.07.2022 року у справі №140/5659/21 правомірно застосовує при нарахуванні підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, розрахункову величину мінімальної заробітної плати у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки такі обґрунтування (мотиви) суду першої інстанції, які відображені в оскарженій ухвалі від 11.09.2023 року, являються передчасними і як наслідок помилковими, тому цю ухвалу суду необхідно змінити в частині мотивів щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 КАС України.

Отже, колегія суддів роз`яснює, що заява ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 КАС України, задоволенню не підлягає з мотивів, які наведені вище у цій постанові судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 383 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року з питань розгляду заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України в адміністративній справі №140/5659/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії змінити в частині мотивів щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 КАС України.

У решта частині ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року з питань розгляду заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України в адміністративній справі №140/5659/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль