Справа № 335/8163/22
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 335/8163/22
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2023 року в адміністративній справі №335/8163/22 за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з адміністративним позовом до Адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Запорізької міської ради, в якому просила: скасувати постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради № 223 від 05.07.2022 року та закрити справу про адміністративне правопорушення, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2023 року позов задоволено, а саме суд:

Скасував постанову від 05 липня 2022 року № 223, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Запорізької міської ради, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 6 800 (шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Виконавчого комітету Запорізької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення.

Зазначає, що дії позивачки за обставин викладених у постанові про адміністративне правопорушення від 05.07.2022 № 223, утворюють склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Скаржник зазначає, що матеріали справи містять докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП, а саме згідно з протоколом, позивачем здійснено продаж алкогольного напою з порушенням правил торгівлі, а саме у заборонений час доби. Даний протокол містить підпис позивача, жодних зауважень в ньому не зазначено. Тобто, даним протоколом зафіксовано факт продажу (дата, місце, час).

З долучених до протоколу письмових пояснень ОСОБА_1 , вбачається, що 30.05.2022 року о 14 годині 24 хвилин, ОСОБА_1 знаходячись в магазині «Вина світу» здійснила продаж алкогольного напою - вино ігристе «Fragolino Rosso Spuni» об`ємом 0,75л, чим порушила наказ №34 військового командування і Запорізької обласної військової адміністрації від 07.05.2022 року.

До протоколу долучено письмові пояснення свідка - ОСОБА_2 , з яких вбачається, що остання придбала вино ігристе «Fragolino Rosso Spuni» об`ємом 0,75л 30.05.2022 року близько 14 години 24 хвилини в магазині «Вина світу», після чого покинула магазин. На вулиці була зупинена працівниками поліції, яким вона повідомила, що придбала вино у магазині «Вина світу».

Також, до протоколу про адміністративне правопорушення долучено фіскальний чек від 30.05.2022 року, в якому також зафіксована, дата, час продажу, адреса та назва магазину, що повністю збігається з інформацією зазначеною у протоколі про адміністративне правопорушення.

Отже, факт продажу алкогольного напою у заборонений час доби підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, письмовими поясненнями, письмовими поясненнями свідка, які є належними та допустимими доказами у розумінні названих положень КУпАП та КАС України.

Від позивача надійшов відзив на скаргу в якій просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

В обґрунтування зазначено зокрема, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом по даній справі в розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини викладені в них повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Фіскальний чек не може бути визнаний належним доказом, оскільки в ньому не міститься будь-яка вказівка, яка свідчила про те, що продаж був здійснений саме ОСОБА_1 .

Пояснення свідка, не містять інформації про особу яка здійснила продаж, а лише зазначають, що вино було придбане в магазині. Також, свідок не значиться в якості свідка в протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення від 30.05.2022 року ВАБ 680920 міститься запис ОСОБА_1 «З протоколом не згодна».

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради № 223 від 05.07.2022 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді 6 800,00 грн.

Оскаржувану постанову було прийнято за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 680920 від 30.05.2022 року, відповідно до якого, 30.05.2022 року о 14.24 год., ОСОБА_1 знаходячись за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 4 у магазині «Вина Світу» здійснила продаж алкогольного напою вино ігристе «Fragolino Rosso Spuni» об`ємом 0,75 л., чим порушила наказ військового командування та Запорізької обласної військової адміністрації №34 від 07.05.2022 року «Про заборону торгівлі алкогольними напоями на території Запорізької області», чим вчинила правопорушення, передбачене ч.2 ст.156 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, частиною 2 статті 156 КУпАП встановлена відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, що тягне за собою накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, вказана норма статті передбачала відповідальності за торгівлю пивом у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, яка була запроваджена змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо надання органам місцевого самоврядування повноважень встановлювати обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових» від 22 березня 2018 року № 2376-VIII.

Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради як такі, де роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, продаж алкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років. а також продаж алкогольних напоїв у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Наказом голови обласної державної адміністрації «Про заборону торгівлі алкогольними напоями на території Запорізької області» № 34 від 07.05.2022 року заборонено торгівлю алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності, фізичними особами-підприємцями на території Запорізької області на весь час воєнного стану в Україні.

Згідно наказу, дозволено торгівлю алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі з 10 годин 00 хвилин до 14 години 00 хвилин виключно в магазинах, що мають ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин була встановлена заборона на здійснення продажу алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі, що не заперечується сторонами.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, суд зазначає, що порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону № 580-VIII.

При цьому норма статті 31 Закону № 580-VIII є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначені норми визначають ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Так, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Чинні норми передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

При складання протоколу про адміністративне правопорушення позивач свою вину не визнала.

У якості доказу вчинення правопорушення відповідачем надано протокол про адміністративне правопорушення, пояснення позивача та свідка.

Проте, з копії чеку вбачається, що продавцем (касиром) значиться інша особа ніж позивач.

Позиції щодо наявності фіскального чеку як доказу вчинення адміністративного правопорушення дотримується Верховний Суд у постанові від 23.04.2019 року у справі № П/811/1217/16.

З пояснень свідка ОСОБА_2 не встановлено, що продаж алкогольного напою було здійснено саме позивачем.

Пояснення ОСОБА_1 надані нею ДОП відділу поліції № 4 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області у день складення протоколу про адміністративне правопорушення, не можуть бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17

Також відповідачем не надано належних доказів в підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 156 Кодексу про адміністративні правопорушення, зокрема належних доказів фото або відеофіксації.

Відповідач не був позбавлений можливості подати докази правомірності оскаржуваного рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції з зазначенням причин, з якої ці докази не були надані у відповідності до ст. 296 КАС України. Проте, відповідач вказаним правом не скористався.

Суд зазначає, що протокол та постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення. При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, так і протокол, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації або без належного підтвердження, не може бути належним доказом вчинення порушення.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до переконання, що оскільки доказів, які б підтверджували у діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 156 КУпАП, відповідачем суду не надано, у зв`язку з чим, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 272, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2023 року в адміністративній справі №335/8163/22 - залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2023 року в адміністративній справі №335/8163/22 за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Запорізької міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя О.М. Лукманова