Справа № 280/3218/22
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 280/3218/22
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.09.2023, (суддя суду першої інстанції Калашник Ю.В.), прийняте в порядку спрощеного провадження в місті Дніпрі, в адміністративній справі №280/3218/22 (ПР/280/25/23) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправними наказів, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В :

18.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративний позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив:

визнати протиправним наказ Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області №163 від 11.03.2022;

визнати протиправним наказ начальника полковника Національної поліції України Департаменту патрульної поліції № 602 о/с від 11.03.2022 По особовому складу;

стягнути на користь позивача з відповідача 1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 по 12.05.2022 у сумі 156037,88грн;

стягнути на користь позивача з відповідача 1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на той факт, що оскаржувані накази є протиправними, а накладення на позивача дисциплінарного стягнення є необґрунтованим. Так, причиною видання оскаржуваних наказів є проведення відносно позивача службового розслідування та встановлення факту невиходу на роботу. Проте, як зазначає позивач, 24.02.2022 він захворів, та з 08.03.2022 по 18.03.2022 знаходився на лікуванні. Тому, неявка на роботу у період з 04.03.2022 по 10.03.2022 мала місце з поважних причин. Також позивач не погоджується із виплаченою сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просить стягнути з відповідача 156037,88грн.

Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 05.09.2023 задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1 частково. Зобов`язав Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2022 по 12.05.2022 з урахуванням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану, з урахуванням раніше виплачених сум та з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення. В іншій частині позовних вимог, відмовив. Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3; ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову в позові в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що додаткова винагорода, передбачена постановою КМУ від 28.02.2022 №168 не має регулярного характеру та виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов, а саме: - на період дії воєнного стану пропорційно часу участі в інших заходах в умовах особливого стану. Також, відповідач наголошує, що розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу було обраховано відповідно до вимог чинного законодавства, тому підстави для часткового задоволення позову були відсутні.

ОСОБА_1 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Позивач в обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що службове розслідування було проведене відповідачем із порушенням вимог норм законодавства. Водночас, встановлені висновком обставини проступку не знайшли свого підтвердження. Позивач наголошує, що він сумлінно несе службу, не здійснював жодних проступків, а тому підстави для визнання оскаржуваних наказів були відсутні, відтак накази є протиправними. Крім того, позивач зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання наказів протиправними вказав, що вони скасовані відповідачем, однак вказана позиція суперечить ухвалі Третього апеляційного адміністративного суду від 21.11.2022 про скасування ухвали про закриття провадження у справі. Також, позивач наполягає на неправильному обрахунку відповідачем розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Розглянувши зазначене клопотання колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього кодексу, справами незначної складності є справи з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище. (п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України)

Враховуючи предмет спору, колегія суддів приходить до висновку, що ця справа є справою незначної складності, для якої пріоритетним є швидке вирішення справи, в матеріалах справи наявні всі докази, позиції сторін є повною мірою відображеними, відтак проведення судового засідання не є необхідним.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає за можливе відмовити в задоволенні клопотання Департаменту патрульної поліції про розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції не підлягає задоволенню, а апеляційна скарги ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач проходив службу у Національній поліції України та на момент звільнення обіймав посаду інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування.

Відповідно до наказу Управління патрульної поліції в Запорізькій області і Департаменту патрульної поліції від 05.03.2022 №42 Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії проведено службове розслідування з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни інспектором взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що виразилось у невиході на службу без поважних причин у| період з 04.03.2022 по 10.03.2022.

За результатами проведеного службового розслідування встановлено факт невиходу позивача на службу без поважних причин у період з 04.03.2022 по 10.03.2022.

11.03.2022 відповідачем 1 прийнято наказ №163 Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення, відповідно до якого за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2 та 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України Про Національну поліцію, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18 частини другої статті 24 Закону України Про Національну поліцію, абзаців першого та другого пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, підпункту 14 пункту 1 розділу II посадової інструкції інспектора взводу роти тактико-оперативного реагуванням управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Про затвердження посадових інструкцій від 13.07.2018 №3202, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 наказано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом відповідача від 11.03.2023 №602 о/с позивача звільнено зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Не погоджуючись із наказами №163 від 11.03.2022, від 11.03.2022 № 602 о/с, позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати вказані накази, поновити його на службі в поліції та стягнути на користь позивача за час вимушеного прогулу середній заробіток.

Після звернення позивача до суду із цим позовом, наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 12.05.2022 №281 скасовано наказ №163 від 11.03.2022 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (пункт 1.58 наказу).

Також, наказом Департаменту патрульної поліції від 13.05.2022 №785 о/с По особовому складу скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 11.03.2022 №602 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 з 11.03.2022, наказано виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 до 12.05.2022. Підстава, наказ Департаменту патрульної поліції від 12.05.2022 №281.

Позивачу виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2022 до 12.05.2022 в сумі 34 720,62 грн. відповідно до платіжного доручення від 27.06.2022 №6588.

Таким чином, предметом спору є: протиправність наказу Департаменту патрульної поліції в Запорізькій області №163 від 11.03.2022; протиправність наказу №602 о/с від 11.03.2022 По особовому складу; стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 по 12.05.2022 у сумі 156037,88грн.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що додаткова грошова винагорода, передбачена постановою КМУ №168 має бути врахована під час визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача. Також, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем самостійно скасовані оскаржувані накази, підстави для визнання наказів протиправними в судовому порядку відсутні.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію (далі Закону №580-VIII), за приписами частини першої статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У статті 18 Закону №580-VIII закріплені основні обов`язки поліцейського, відповідно до якої поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, зміст якої закріплений у статті 64 Закону №580-VIII; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, з-поміж іншого: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України Про Національну поліцію, Про запобігання корупції та іншими актами законодавства України.

Приписами частин першої та другої статті 19 Закону №580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут), у частині першій статті 1 якого визначено, що службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, як закріплено у частині другій статті 1 Дисциплінарного статуту, ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Згідно з частиною третьою статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону №580-VIII, зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

У статті 11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених КУпАП. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком, як визначено у статті 12 Дисциплінарного статуту, визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин першої та другої статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя статті 13 Дисциплінарного статуту).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Приписами частин третьої та восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту закріплено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія та керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Отже, ураховуючи вище викладені норми законодавства, суд зазначає таке.

Службова дисципліна полягає у дотриманні (виконанні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного поліцейського, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників.

Обов`язок дотримуватися етичних, правових і службово-дисциплінарних норм поведінки, загальнолюдських цінностей, які спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству, є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від посади, звання та його місцеперебування.

Протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції, є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним та дією (бездіяльністю) порушника дисципліни, свідоме допущення настання несприятливих наслідків унаслідок вчинення поліцейським певних дій чи бездіяльності.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого вирішується питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому таке рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду дисциплінарного стягнення.

Отже, службовим розслідуванням має бути встановлено, зокрема, наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) воно було призначено.

Так, проведеним стосовно позивача службовим розслідуванням, яке затверджене висновком від 11.03.2022, встановлено факт невиходу позивача на роботу у період з 04.03.2022 по 10.03.2022.

За наслідками проведеного розслідування, 11.03.2022 відповідачем 1 прийнято наказ №163 Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення, відповідно до якого за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пунктів 1, 2 та 8 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту, Присяги працівника поліції, визначеної частиною першою статті 64 Закону України Про Національну поліцію, пунктів 1 та 2 частини першої статті 18 частини другої статті 24 Закону України Про Національну поліцію, абзаців першого та другого пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179, підпункту 14 пункту 1 розділу II посадової інструкції інспектора взводу роти тактико-оперативного реагуванням управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції Про затвердження посадових інструкцій від 13.07.2018 №3202, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до інспектора взводу №1 роти тактико-оперативного реагування управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 наказано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Наказом відповідача від 11.03.2022 №602 о/с позивача звільнено зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

В той же час, наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 12.05.2022 №281 скасовано наказ №163 від 11.03.2022 в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (пункт 1.58 наказу).

Також, наказом Департаменту патрульної поліції від 13.05.2022 №785 о/с По особовому складу скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 11.03.2022 №602 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 з 11.03.2022, наказано виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 до 12.05.2022. Підстава, наказ Департаменту патрульної поліції від 12.05.2022 №281.

Позивач в апеляційній скарзі наголошує, що сам факт того, що накази від 11.03.2022 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та реалізація відповідного стягнення приймались, свідчить про наявність підстав для визнання їх протиправними, незалежно від подальшого скасування відповідачем.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що кожна особа відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, а також погоджується з тим, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено такого способу захисту порушених прав, свобод або законних інтересів особи, як встановлення будь-якого факту, оскільки ст.245 КАС України визначений вичерпний перелік повноважень суду при вирішенні справи у разі задоволення позову, який не містить такого способу захисту порушеного права, як встановлення факту.

При цьому, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки відповідачем самостійно скасовано накази, які є предметом спору, то, відповідно, відсутні і підстави для визнання таких наказів протиправним.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наслідком скасування акту індивідуальної дії є припинення існування такого акту з моменту його видання.

Тобто, скасувавши накази від 11.03.2022 в частині звільнення позивача зі служби відповідач повністю невілював їх правові наслідки, дисциплінарне стягнення не реалізоване, а позивач вважається таким, що не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за фактом невиходу на роботу без поважних підстав. На даний час порушення прав позивача у зв`язку з прийняттям наказів від 11.03.2022 не триває, відповідно права та інтереси позивача в цій частині не потребують судового захисту, а відтак підстав для задоволення позовних вимог немає.

Стосовно посилань позивача на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 21.03.2023 в цій справі як на обставину, що свідчить про необхідність визнання протиправними наказів від 11.03.2022, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 312 вимог КАС України судом при прийнятті ухвали від 21.03.2023 вирішувалось питання лише стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі ст. 238 КАС України, жодних висновків стосовно наявності підстав для визнання протиправними наказів відповідача від 11.03.2022 судом зроблено не було.

Щодо вимог позивача стягнути на користь позивача з відповідача 1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 по 12.05.2022 у сумі 156037,88грн суд зазначає наступне.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 13.05.2022 №785 о/с По особовому складу скасовано пункт наказу Департаменту патрульної поліції від 11.03.2022 № 602 о/с в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 з 11.03.2022, наказано виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 до 12.05.2022. Підстава, наказ Департаменту патрульної поліції від 12.05.2022 №281.

Позивачу виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12.03.2022 до 12.05.2022 в сумі 34 720,62 грн. відповідно до платіжного доручення від 27.06.2022 №6588. Позивачем вказаний факт підтверджено.

Водночас на думку позивава розмір середнього заробітку обрахваний неправильно з тих підстав, що відповідач не врахував при його визначення розміру додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168 за лютий 2022 року.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Вказана постанова, відповідно до п. 5, застосовується з 24 лютого 2022 року.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260. (далі порядок №260)

Відповідно до п. 6 роздялу ІІІ Порядку №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Відповідно до п. 3 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Як видно з матеріалів справи, позивача було звільнено зі служби 11.03.2022, поновлено 12.05.2022.

Відповідно до відомостей про грошове забезпечення позивачу за період березень 2022 року було виплачено додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 у розмірі 8 000 грн. (а.с. 115 т. 1)

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що додаткова винагорода була призначена позивачу у відповідному розмірі, та він мав право на вказану виплату на день звільнення зі служби.

Відповідач зазначає, що додаткова винагорода не підлягає врахуванню під час визначення розміру середнього заробітку при звільненні, оскільки виплата, передбачена постановою КМУ №168 не носить постійний характер, є тимчасовою на час воєнного стану.

Суд апеляційної інстанції з цього приводу зазначає, що структура п. 6 роздялу ІІІ Порядку №260 чітко визначає, що поновлений на роботі поліцеський має право на отримання усіх видів грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, без уточнення який саме характер постійний чи ні мають таки виплати. Єдиною умовою для включення вказаної виплати до грошового забезепечення за час вимушеного прогулу є наявність у особи права на її отримання на день звільнення.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що розрахунок суми додаткової винагороди, за час вимушеного прогулу, є компетенцією Департаменту патрульної поліції як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Відтак, саме відповідач повнен здійснити перерахунок та доплату за час вимушеного прогулу з дня звільнення.

Стосовно розміру вже виплаченого середнього заробітку суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Так, згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ. Ця норма є відсилочною та обумовлює існування спеціального нормативно-правового акта для унормування порядку (механізму) нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейським.

Такий Порядок затверджено згаданим наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799).

Відповідно до пункту 2 вказаного Наказу він набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом № 580-VIII.

Вперше Закон № 580-VIII опублікований в офіційному виданні - газеті "Голос України" 06 серпня 2015 року (№ 141-142), отже, відповідно до статті 1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону, окремі положення закону набрали чинності 07 серпня 2015 року, а Закон в цілому - 07 листопада 2015 року.

Відповідно до частини сьомої статті 15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Порядок № 260 опублікований та, відповідно, набрав чинності, 27 травня 2016 року (Офіційний вісник України від № 39).

Згідно із пунктом 6 розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку № 260 передбачено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Отже, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача має проводитись шляхом множення розміру середньоденного заробітку на кількість календарних днів (за період затримки розрахунку при звільненні).

Аналогічних правових висновків Верховний Суд дійшов, зокрема, у постанові від 25.11.2020 в адміністративній справі № 160/2867/19.

Як видно з матеріалів справи в лютому 2022 року (останній повний місяць роботи) позивачем отримано грошове забезпечення у розмірі 17360,41грн., кількість календарних днів у лютому 2022 становить 28 днів. Період вимушеного прогулу позивача з 12.03.2022 до 12.05.2022 становить 62 дні.

Таким чином, середньоденний розмір заробітку позивача становить 620.1 грн., сума середнього заробітку за час звільнення становить 620.1 грн. х 62 = 38440.90. Однак, відповідачем неправильно обраховано розмір середнього заробітку та виплачено позивачу лише 34 720,62 грн.

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на те, що позивачу не враховано та не виплачено при визначенні грошового забезпечення суми за час вимушеного прогулу додаткової винагороди, на яку він мав право при звільненні, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано частково задоволнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції фактично дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача в частині неврахування суми додаткової винагороди в грошовму забезпеченні за час вимушеного прогулу, однак висновки суду в частині відповідності розміру самостійно нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 середнього заробітку не відповідають обставинам справи, більше того суд при визначенні середнього заробітку позивача неправильно посилався на Порядок №100, в той час як застосуванню підлягав Порядок №260.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Запорізького окружного адміністративного суду скасувати в частині відмови в стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та прийняти нову постанову, якою частково задовольнити позовні вимоги, а саме: стягнути на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 3 719.98 грн. (38 440.98 грн 34 720.61 грн), в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що ні позивач, ні відповідач не оскаржують рішення в частині визначення судом розміру витрат на правничу допомогу, відтак колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, та фактично залишаючи рішення суду без змін в основній його частині не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.09.2023 в адміністративній справі №280/3218/22 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.03.2022 по 12.05.2022 у розмірі 156037,88 грн та прийняти в цій частині нову постанову про часткове задоволення вимог.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3719.98 грн.

В іншій частині в стягненні середнього заробітку відмовити.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.09.2023 в адміністративній справі № 280/3218/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай