Справа № 420/17131/21
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/17131/21

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

17 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення до Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області від 11.06.2021 року за платежем «орендна плата з фізичних осіб 18010900» за 2021 рік:

- № -1504 на суму 4231,02 грн.;

- № -1504 на суму 91352,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що на час отримання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень їй не було відомо, за які об`єкти нерухомого майна нараховано орендну плату, тому звернулась до ГУ ДПС в Одеській області за роз`ясненнями.

Відповідно отриманих роз`яснень ГУ ДПС в Одеській області нарахування орендної плати здійснені на підставі листа Миколаївської селищної ради. В свою чергу, Миколаївська селищна рада надала письмову відповідь про відсутність належним чином зареєстрованих договорів оренди земельних ділянок між радою та ОСОБА_1 .

З огляду на відсутність договорів оренди, позивач не є суб`єктом сплати орендної плати, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені протиправно та підлягають скасуванню.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що позивач є фактичним землекористувачем, оскільки на території відповідних земельних ділянок розташовані належній їй на праві приватної власності будівлі.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року позову заяву ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача про виявлені під час моніторингу порушення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Відповідно до ч.3 п.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

Миколаївська селищна рада Миколаївського району Одеської області скерувала на адресу Головного управління ДПС в Одеській області лист від 01.02.2021 року №02/02-16/117, до якого надала реєстр орендарів земельних ділянок по територіальній громаді Миколаївської селищної ради станом на 01.01.2021, відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_1 використовує земельні ділянки державної та комунальної власності по Миколаївській селищній раді, а саме площею 2,8 га та 1,0266 га (а.с.50-53).

Головне управління ДПС в Одеській області на підставі відомостей, які викладені у листі, 11.06.2021 року прийняло податкові повідомлення-рішення:

№-1504, яким, із посиланням на п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.186 Податкового кодексу України, визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб (18010900) за 2021 рік у сумі 4231,02 грн,

№-1504, яким, із посиланням на п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54 та п.286.5 ст.186 Податкового кодексу України, визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб (18010900) за 2021 рік у сумі 91352,00 грн.

Законність вказаних податкових повідомлень рішень є предметом спору у справі, що розглядається.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що обов`язок сплачувати орендну плату за землю виникає з моменту державної реєстрації права користування земельною ділянкою. Оскільки між ОСОБА_1 та Миколаївською селищною радою Миколаївського району Одеської області відсутні зареєстровані договори оренди земельної ділянки, позивач не має обов`язку сплачувати орендну плату.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п.16.1.4 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Визначення платників орендної плати, база оподаткування та порядок справляння орендної плати, встановлено статтею 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до пунктів 288.2, 288.3 статті 288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Податковий період для орендної плати застосовується відповідно до вимог статті 285 Податкового кодексу України, відповідно до якої, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення орендної плати застосовується відповідно до вимог статті 286 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Згідно пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку:

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;

не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Згідно ч.1 ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV (далі - Закон №161-XIV).

За ст. 2 Закону №161-XIV пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі, який, за змістом статті 13 цього Закону є договором, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 16 Закону №161-XIV укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Статті 17 Закону №161-XIV передбачено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 19 Закону №161-XIV строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Статтею 21 Закону №161-XIV передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) обов`язковій державній реєстрації підлягають право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За правовим висновком Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду в постановах від 8 вересня 2020 року у справі №807/2849/14 та від 29 листопада 2019 року у справі №360/3442/18 набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто, коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Отже, обов`язок платника податків сплачувати орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності виникає саме з дня набрання чинності договору оренди земельної ділянки, тобто, з моменту його державної реєстрації.

З наявної у матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за параметрами запиту: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження фізична особа ОСОБА_1 , встановлено наявність у позивач на праві власності будівель (об`єктів нежитлової нерухомості), що розташовані на території Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області. (а.с. 10-16)

Водночас, з вказаної довідки вбачається відсутність у позивача права користування земельними ділянками, які розташовані на території Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області станом на серпень 2021 року.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 09.12.2019 року у справі № 917/1739/17, право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України). До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

З листа Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області від 03.09.2021 року №02/02-16/1572 вбачається, що ОСОБА_1 у 2021 році надано в оренду землі:

- в межах населеного пункту - 1,0266 га (територія комплексу споруд)

- за межами населеного пункту - 2,8 га (територія гарману)

Підставами для проведених розрахунків є:

1) в межах населеного пункту - рішення сесії № 578-VI від 18.08.2015 року, де громадянка ОСОБА_1 надавши клопотання, витяги на право власності на нерухомість, яке знаходиться на виділених земельних ділянках, рішення суду про встановлення права власності на майно (справа № 2-776/2009 від 09.12.2009 року) отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в межах населеного пункту (смт. Миколаївка):

0,2023 га АДРЕСА_1

0,2063 га АДРЕСА_2

0,1095 га

АДРЕСА_3

рішення сесії № 578-VI від 18.08.2015 року передбачали відведення вказаних земельних ділянок на 49 років в оренду. Враховуючи, що відповідно до бази даних Геокадастру кадастрові номера вище вказаним земельним ділянкам не присвоєні, право власності не змінено, НГО встановлено відповідно до місцезнаходження при застосуванні локальних коефіцієнтів без застосування КФ 3.0 та індексації з дати проведення грошової оцінки станом на 01.01.2021 року в розрізі населених пунктів (лист ГУ Держгеокадастру в Одеській області № 50/133-21 від 03.06.2021 року):

смт. Миколаївка - 177,94 грн. за 1 м. кв.

2) за межами населеного пункту - ОСОБА_1 надано 09.11.2015 року рішення суду про встановлення права власності на майно (справа № 2-776/2009 від 09.12.2009 року), де визнано право власності на майно, яке отримала як майновий пай від ТОВ «Хлібороб», розташоване за юридичною адресою: смт. Миколаївка, вул. Щорса б/н - гарман з усіма будівлями (за переліком, визначеним вище згаданим рішенням суду) - загороджена територія - будівлі гарману власником надаються в оренду.

Територія гарману з усіма будівлями - 2,8 га (розмір земельної ділянки не змінювався під гарманом з моменту існування ТОВ «Хлібороб»), документи на право власності земельної ділянки не надавались, кадастровий номер на вказану земельну ділянку (відповідно до бази даних Геокадастру) - відсутній.

Причини нарахування обумовлені правом власності на майно та фактичним використанням землі. (а.с. 56-57)

Однак, нормами Податкового кодексу України не передбачено встановлення такого податку як плата за користування земельними ділянками, які використовуються фізичними особами, але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вказаний лист наданий до контролюючого органу після винесення оскаржуваних повідомлень-рішень, тому не міг бути врахований відповідачем при визначені ОСОБА_1 податкового зобов`язання.

Натомість, в матеріалах справи наявний лист Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області від 01.02.2021 року №02/02-16/117, яким ГУ ДПС в Одеській області надано реєстр орендарів земельних ділянок по територіальній громаді Миколаївської селищної ради станом на 01.01.2021 року, згідно якого ОСОБА_1 у 2021 році надано в оренду землі: в межах населеного пункту - 1,0266 га (територія комплексу споруд); за межами населеного пункту - 2,8 га (територія гарману). (а.с50-53)

Проте, вказаний лист не містить жодних відомостей стосовно договору оренди та даних щодо його державної реєстрації.

Відповідно до п.1 Розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за №124/28254 (в редакції чинній на час направлення платнику податків податкових повідомлень-рішень) контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, і складає податкове повідомлення-рішення.

Встановлений обов`язок контролюючого органу визначити суму податкових зобов`язань кореспондується з правом контролюючого органу отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали, що встановлено пп.20.1.3 п. 20.1 ст.20 ПК України.

Отже, саме на відповідача покладався обов`язок перевірити розмір земельної ділянки, її нормативно грошову оцінку, період дії договору оренди земельної ділянки та час його державної реєстрації для правильного визначення суми податкових зобов`язань ОСОБА_1 за платежем «орендна плата з фізичних осіб» за 2021 рік.

За умови дотримання наведених обов`язків відповідач мав встановити відсутність договорів оренди земельних ділянок, укладених між ОСОБА_1 та селищною радою, як необхідної передумови для нарахування орендної плати.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області від 11.06.2021 року № -1504 та № -1504 є протиправними та підлягають скасуванню.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко