Справа № 580/6524/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року справа № 580/6524/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

25.07.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначення пенсії №09 від 24.02.2023;

- зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію у зв`язку із втратою годувальника з моменту звернення до відповідача з 17.02.2023.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що є дружиною померлого ОСОБА_2 . У лютому 2023 року звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, однак рішенням від 24.02.2023 № 09 відповідач відмовив їй у призначені пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, який визначається в залежності від тривалості страхового стажу відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV. Позивач вважає, що досягла необхідного пенсійного віку (60 років), тому має право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника. При цьому, зазначає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, незалежно від тривалості страхового стажу. Не погоджуючись із таким рішенням пенсійного органу, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області проти позову заперечило. 18.10.2023 подало до суду відзив, в якому зазначило, що на пенсію по втраті годувальника мають право непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які перебували на його утриманні. Відповідно до частини першої пункту 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатним членам сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, яка трактує, що жінка, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право виходу на пенсію у віці 60 років та має страховий стаж 30 років. Страховий стаж позивача становить 19 років 10 місяців 28 днів. Тому прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно до п. 1 ст. 32 та ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за відсутності у позивача права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за відсутності страхового стажу 30 років.

Ухвалою від 31.07.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Драбівським РВ УМВС України в Черкаській області 09.12.1997.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 06.06.1987, позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Демківської сільської ради Драбівського району Черкаської області 12.02.2019.

17.02.2023 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою, в якій просила призначити їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За принципом екстериторіальності заяву позивача від 17.02.2023 розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та 24.02.2023 прийняло рішення № 09 про відмову у призначенні пенсії. В обґрунтування спірного рішення відповідач зазначив, що на пенсію по втраті годувальника мають право непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які перебували на його утриманні. Відповідно до частини першої пункту 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатним членам сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку передбаченого статтею 26 цього Закону, яка трактує, що жінка, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право виходу на пенсію у віці 60 років та має страховий стаж 30 років. Страховий стаж позивача становить 19 років 10 місяців 28 днів. Згідно наданих документів заявниці зараховано весь страховий стаж. Тому, відсутнє право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника за відсутності страхового стажу в заявниці 30 років.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 03.03.2023 № 2085-1308/К-02/8-2300/23 повідомило позивача про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення від 24.02.2023 №09.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 36 Закону №1058-IV визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Так, частиною 1 статті 36 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно з пункту 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з частиною 3 статті 36 Закону №1058-IV визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 38 Закону №1058-IV визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Суд встановив, що у спірному випадку підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника слугувало недосягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо наявності у позивача необхідного віку для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника суд врахував наступне.

Як зазначено судом вище, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, в якій диференційовано пенсійний вік залежно від наявного страхового стажу. Тобто, пенсійний вік особи, необхідний для призначення пенсії за віком, залежить від страхового стажу (чим менше страховий стаж, тим більший пенсійний вік).

Зокрема, частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У свою чергу, згідно частини 2 статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

Саме на положення статті 26 Закону №1058-IV посилається в оскаржуваному рішенні відповідач, обґрунтовуючи правомірність прийняття такого рішення, оскільки вік позивача на момент звернення з відповідною заявою становив 60 років, однак страховий стаж є меншим, ніж мінімально необхідний, передбачений частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, у зв`язку з чим позивач не може вважатись особою, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Частиною 2 статті 36 Закону №1058-IV визначено як обов`язкову умову для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Як зазначав суд вище, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Суд наголошує, що наявність страхового стажу є обов`язковою передумовою для призначення пенсії за віком.

За відсутності необхідного страхового стажу, в дію вступають положення частин 2, 3, 4 статті 26 Закону №1058-IV, відповідно до змісту яких збільшується пенсійний вік для осіб (в тому числі для жінок). Зокрема, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком виникає після досягнення віку 63 роки (за умови наявності страхового стажу) (частина 2); у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою статті 26 Закону №1058-IV, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років (за умови наявності страхового стажу).

Аналізуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що чинна редакція статті 26 Закону №1058-IV не містить єдиного цифрового визначення пенсійного віку особи, оскільки останній залежить від наявного страхового стажу.

У цій справі встановлено, що згідно паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Драбівським РВ УМВС України в Черкаській області 09.12.1997, позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому станом на дату звернення до відповідача із заявою від 17.02.2023 про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника їй виповнилося 60 років.

Однак, відповідно до матеріалів справи страховий стаж позивача складав 19 років 10 місяців 28 днів і не є спірним у цій справі, тобто страховий стаж позивача є меншим ніж мінімально необхідний страховий стаж, передбачений частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV, а тому вона не може вважатись особою, яка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, на момент подання нею заяви про призначення пенсії.

Оскільки стаття 36 Закону №1058-IV як одну з обов`язкових умов для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначає досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, слідує, що позивач, станом на день звернення із заявою про призначення пенсії, не мала права на таку пенсію.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 КАС України).

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вищенаведених обставин суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО