Справа № 337/1203/23
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 337/1203/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 21 грудня 2023 року (суддя Кучерук І.Г.) у справі №337/1203/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції, третя особа: інспектор батальйону №3 роти №1 Управління патрульної поліції в Запорізькій області Смолій Лідія Олександрівна про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАС №6602994 від 26.02.2023, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на необґрунтованість та неправомірність оскарженої постанови, оскільки винесена відповідачем за відсутності складу правопорушення, без наявності доказів вчинення такого. Вказував, що така постанова складена з процесуальними порушеннями з боку співробітників патрульної поліції, без дослідження усіх обставин, що мають значення для вирішення питання щодо наявності в діях позивача складу адміністративної правопорушення та з неправильною кваліфікацією дій позивача.

Рішенням Хортицього районного суду міста Запоріжжя від 21 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано правомірністю та обгрунтованістю оскаржуваної постанови з огляду на встановлений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, який підтверджено належним та допустимим доказом відеозаписом вчиненого правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач висловлює свою незгоду з висновками суду першої інстанції щодо правомірності оскаржуваної постанови. Позивач наполягає на тому, що працівник патрульної поліції, при вирішенні питання про наявність чи відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, без достатніх

підстав виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. За позицією позивача надані суду докази не можливо визнати належними та допустимими, оскільки з відеозапису не вбачається того, хто керував транспортним засобом, який був зупинений поліцейськими; сам відеозапис не був збережений відповідачем, з огляду на сплив строку його зберігання, про що останній сам зазначав, натомість, такий відеозапис надано суду. Також, за позицією позивача, суд не надав оцінки таким аргументам позивача, як порушення процедури розгляду адміністративної справи, в якій поліцейським не було надано доказів вчиненого правопорушення, не було допитано в якості свідка особу, яка знаходилася в автомобілі, не було складено протокол про адміністративне правопорушення.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 26.02.2023 року інспектором Смолій Л.О. стосовно позивача винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАС №6602994, якою за порушення ч.2 ст. 122 КУпАП, на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно вказаної постанови, 26.02.2023 року, о 22-51 годин у м. Запоріжжі по вул. Василя Сергієнка 66, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Wolkswagen Golf НОМЕР_1 при проїзду перехрестя де головна дорога змінює напрямок руху не пропустив авто яке рухалось праворуч, чим порушив п. 16.14 ПДР.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду судового рішення суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Так, з огляду на зміст оскаржуваної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.16.14 ПДР, а отже його аргументи, наведені в позові про те, що його дії невірно кваліфіковані за п.14 ПДР, є безпідставними.

За змістом п.16.14 Правил дорожнього руху України якщо головна дорога на перехресті змінює напрямок, водії транспортних засобів, які рухаються по ній, повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг.

Відповідальність за порушення правил проїзду перехресть встановлена ч.2 ст.122 КУпАП.

Таким чином, дії позивача правильно кваліфікувалися відповідачем за ч.2 ст.122 КУпАП.

У свою чергу, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.

Так, за приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фіксація правопорушення за допомогою технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото, є належним та допустим доказом у справі про адміністративне правопорушення.

У спірному випадку в оскаржуваній постанові наявна інформація про фіксацію правопорушення за допомогою технічних засобів, що мають функцію відеозапису та зазначено, що до постанови надається відеофайл 475307. Тобто, постанова, в частині визначення наявних доказів вчиненого правопорушення, відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

З дослідженого відеофайлу вбачається, що відеофіксація здійснювалася з патрульного автомобіля. На відео чітко вбачаються дорожній знак, яким позначена головна та другорядна дорога; рух автомобіля Wolkswagen Golf, який не надав перевагу транспортному засобу, що наближався праворуч; зупинка транспортного засобу Wolkswagen Golf НОМЕР_1 патрульними.

Тобто, вказане відео фіксує усі необхідні обставини, які підтверджують недотримання позивачем, як водієм транспортного засобу Wolkswagen Golf, вимог п. 16.14 ПДР.

Стосовно посилань позивача в апеляційній скарзі на те, що з вказаного відео не вбачається того, хто керував транспортним засобом, слід зазначити те, що у позові позивач сам підтверджував той факт, що керував транспортним засобом він. Факт керування цим транспортним засобом підтверджено і позивачем під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Таким чином, за встановлених обставин справи, які свідчать про недотримання позивачем вимог п.16.14 ПДР, інспектором патрульної інспекції обгрунтовано прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що будь-якої потреби у допиті особи, яка знаходилася в автомобілі, щодо обставин вчиненого правопорушення, в інспектора патрульної служби не існувало, оскільки факт вчинення правопорушення був очевидним та зафіксований технічними засобами.

Стосовно аргументів позивача про не складення патрульним протоколу про адміністративне правопорушення.

Статтею 258 КУпАП визначено перелік правопорушень для фіксації яких не складається протокол, а справи, відносно вказаних правопорушень, розглядаються на місці вчинення правопорушення.

Так, ч.2 ст.258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

За приписами частини 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, з огляду на положення вказаних норм права, у патрульного не існувало обов`язку по складенню протоколу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 21 грудня 2023 року у справі №337/1203/23 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13.02.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк