Справа № 380/12022/23
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 рокусправа № 380/12022/23
м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 .

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 з вимогами :

- визнати протиправним та скасувати Наказ В/Ч НОМЕР_1 від 16.02.2023 року №27-ОД про результати службового розслідування проведеного для встановлення причин та умов відмови вибути в район виконання завдань військовослужбовців В/Ч НОМЕР_1 , в частині, що стосується позивача, ОСОБА_1 , зокрема:

п.5 - помічнику командира частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби відповідно до пункту 9.7 Доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23 червня 2022 року за не виконання вимог бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2022 року №22/КП, не виплачувати додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»: стільцю 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанту ОСОБА_1 , в повному обсязі за січень 2023 року та відновити виплату грошового забезпечення з 28.01.2023 року;

та п. 7 - за порушення військової дисципліни та неналежне виконання службових обов`язків, а саме за порушення статей 9,11,12,16,49,127,128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі статті 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА»: стільцю 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанту ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що наказом № 27-ОД від 16.02.2023 військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування проведеного для встановлення причин та умов відмови вибувати в район виконання завдань військовослужбовців В/Ч НОМЕР_1 штаб-сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "сувора догана", відповідно до пункту 9.7 окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 за не виконання вимог бойового наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 28.01.2023 №22/КП, не виплачено додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за січень 2023 року.

Зазначає, що 28.01.2023 здійснено доведення позивачу бойового наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 28.01.2023 №22/КП на виїзд у район здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ проти України. Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби ЗСУ розуміючи, що позивач неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, доповів про це негайно. Додатково пояснив, що не може убути по стану здоров`ю. Зокрема, відповідно до довідки ВЛК від 08.12.2022 №6675 є обмежено придатний до військової служби. Придатний до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Зазначає, що з цього приводу піднімалось питання про відповідність позивача займаній посаді у зв`язку зі станом здоров`я.

З 29.03.2022 по 15.06.2022 позивач перебував на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти. З 15.06.2022 по 01.01.2023 перебував на посаді командира зенітно-кулеметного відділення зенітно ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки. З 01.01.2023 року по сьогодні перебуває на посаді стільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти. Вказує, що за станом здоров`я не відповідає жодній із займаних посад відповідно до довідки ВЛК від 08.12.2022 №6675 оскільки ці посади не належать до штату частин (підрозділів) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах. Більше того, вибувати по бойовому наказі мав по займаній посаді. Позивач зазначає, що наголошував відповідачу на тій обставині що стан здоров`я унеможливлює належне виконання бойових наказів чи розпоряджень, що може призвести до наражання на небезпеку побратимів в районі виконання бойових завдань.

Вказує, що 14.03.2023 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення надіслано додаткові пояснення з приводу доведення вищевказаного бойового наказу, який відповідач отримав згідно відмітки 15.03.2023.

Також позивач зазначає, що 22.03.2023 під час доведення акту службового розслідування за актом відмови вибувати в район виконання завдань позивач дізнався про те, що ще 16.02.2023 службове розслідування завершене. У зв`язку із виявленням суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування та відповідно до ст.5 розділу V Порядку №608 позивач повідомив про бажання висловити свою окрему думку, та долучити її до акта службового розслідування. У присутності свідків (старшого сержанта ОСОБА_2 та старшого сержанта ОСОБА_3 ) майор ОСОБА_4 відмовив у проханні, не дозволив здійснити відповідні записи у акті службового розслідування та відмовив у долучені додаткових пояснень до матеріалів службового розслідування, чим, на думку позивача, порушив його права передбачені ст. 3 розділу IV Порядку №608. Позивач також зазначає, що в присутності вищевказаних свідків повідомив, що не відмовляюсь від ознайомлення, а лише бажаю висловити свою окрему думку та долучити додаткові пояснення. У присутності свідків старшого сержанта ОСОБА_2 та старшого сержанта ОСОБА_3 22.03.2023 майором ОСОБА_4 складено акт відмови від ознайомлення з матеріалами службового розслідування. Додатково зазначає, що відповідно до ст. 2 розділу VI Порядку №608 наказ про результати службового розслідування проведеного для встановлення причин та умов відмови вибувати в район виконання завдань не було доведено до позивача станом на день звернення до суду з цим позовом. З оскаржуваним наказом ознайомився 26.04.2023 в результаті надання завіреної копії усіх матеріалів службового розслідування на рапорт. Вважає, що відповідач діяв протиправно, тобто не у спосіб передбачений законом та грубо порушив право позивача на всебічне, повне своєчасне та головне об`єктивне службове розслідування, без додержання законодавства та з порушенням строків його проведення. В цілому позивач вважає, що процедура проведення службового розслідування була порушена, а саме розслідування було формальним.

Доведення бойового наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 28.01.2023 року №22/КП на виїзд у район здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ проти України здійснювалось майором ОСОБА_4 . Рапорт від 28.01.2023 вх. №150, на підставі якого, було призначене службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли відмові вибувати в район виконання завдань, а також встановлення ступеня вини позивача подав майор ОСОБА_4 і саме службове розслідування, що було призначене наказом від 28.01.2023 №29-АД проводив майор ОСОБА_4 ці обставини свідчать про необ`єктивність службового розслідування, а майор ОСОБА_4 зацікавлена особа, що заборонено Порядком №608. Крім цього службове розслідування призначається відносно кожного військовослужбовця окремо ст. 1 розділу II Порядку №608, а не відносно групи осіб, як це зробив відповідач.

Зазначає, що службове розслідування відносно позивача призначено 28.01.2023 року наказом №29-АД, відповідно до якого майору ОСОБА_4 доручили провести службове розслідування у строк до 15.02.2023. Проведення розслідування завершено 16.02.2023 відповідно до п. 4.1 акту службового розслідування від 16.02.2023 вих. №215/КП. Тобто з порушення строку його проведення, а отже не своєчасно.

Вважає, що службова характеристика, що долучена до службового розслідування є неналежним документом, оскільки інформація викладена у ній не достовірна, відсутня дата документу, що ставить під сумнів її актуальність. Зокрема, у службовій характеристиці йдеться про те, що за період проходження військової служби позивачем на посаді стільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти на позивача накладалась догана згідно наказу №122-ОД від 05.09.2022, що не відповідає дійсності та не правдива, оскільки в цей період, зокрема станом на 05.09.2022 позивач перебував на посаді командира зенітно-кулеметного відділення зенітно ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки згідно військового квитка серія НОМЕР_2 сторінка 9, копія витягу з наказу від 15.06.2022 №114 та витягу з наказу від 01.01.2023 №1.

Позивач вважає, що був позбавлений права відповідно до ст.5 розділу V Порядку №608 висловити свою окрему думку та долучити її до акта службового розслідування. Крім того, відповідно до акту відмови від ознайомлення з матеріалами службового розслідування від 22.03.2023 зазначено про те, що даний акт складений в одному примірнику, який долучається до службового розслідування за фактом відмови вибувати в район виконання завдань військовослужбовців В/Ч НОМЕР_1 , однак такий не долучений і відсутній там як такий, що підтверджується переліком додатками до акту службового розслідування від 16.02.2023 вих. №215/КП. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 05 червня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У поданому суду відзиві відповідач проти позову заперечує, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. По суті позовних вимог вказує, що до переліку повноважень головного сержанта входить виключно організаційні і контролюючі функції, а також інформування вищого керівництва щодо діяльності військовослужбовців сержантського (старшинського) складу. Таким чином, позивач з урахуванням його стану здоров`я та діагнозу визначеного у довідці ВЛК від 08.12.2022 №6675, може виконувати всі функції, які передбачені для його військового звання Законом України «Про Статут внутрішньої служби в Збройних Силах України».

Відповідач зазначає, що позивачу 29.03.2022 присвоєно військове звання «штаб-сержанта» (наказ №35), також починаючи з 29.03.2022 позивач обіймав посаду стрільця, пізніше з 15.06.2022 перебував на посаді командира зенітно-кулеметного відділення зенітно ракетно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки, а з 01.01.2023 зайняв знов посаду стрільця. Довідка ВЛК №6675 про яку згадує позивач датована 08.12.2022, відтак її дія в часі не поширюється на події, що мали місце в минулому. Тобто покликання позивача, що він не відповідає жодній із займаних посад не може братися до уваги, оскільки до 08.12.2022 не існувало документа, яким для позивача встановлені особливості для військової служби. Поряд з цим предметом спору в даній справі є скасування наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про позбавлення додаткової винагороди за січень 2023 року, однак аж ніяк предметом спору в даній справі не є особливості чи обмеження у військовій службі для позивача або ж його переведення на військову службу за посадою, яка б відповідала критеріям зазначеним у довідці ВЛК № 6675.

Відповідач зазначає, що в тексті позову вказано, що направлені позивачем додаткові пояснення були після завершення службового розслідування та позивач стверджує, що ці пояснення були отримані відповідачем 15.03.2023, однак згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке сам позивач і долучив, вбачається відбиток поштового штемпеля на якому дата 16.03.2023. Окрім цього вказує, що відправлення кореспонденції засобом зв`язку «Укрпошта» рекомендованим листом робить неможливе перевірити вміст вкладення в конверт. А тому вважає, що цей доказ не є належним та не має братися судом до уваги.

Вважає, що позивач маніпулює своїми можливостями та правами щоб якомога більше описати надуманих порушень його прав зі сторони відповідача, оскільки стверджує, що він відправив додаткові пояснення засобом зв`язку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », але все рівно це показує обізнаність позивача з альтернативними джерелами інформування відповідача про думки позивача з тих чи інших питань. Поряд з цим в інших випадках позивач зазначає, що йому не дали написати свою «окрему думку» чи здійснити запис тощо, проте тут позивач чомусь не скористався альтернативним поштовим засобом зв`язку.

Також зазначає, що згідно опису матеріалів службового розслідування серед яких є й наказ командира військової частини НОМЕР_1 №27-АД від 16 лютого 2023 року, внизу вказаного опису міститься підпис позивача та зазначено дату 26.04.2023, тобто це дата коли позивач ознайомився з усіма матеріалами службового розслідування щодо нього. Зазначає, що позивач відмовлявся від ознайомлення з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №27-АД від 16 лютого 2023 року, 22.03.2023 складено акт відмови від ознайомлення з матеріалами службового розслідування.

Відповідач зазначає, що проведення службового розслідування доручено заступнику начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_4 , тобто майор виконував прямо покладений на нього обов`язок. В розслідуванні також брав участь і безпосередній керівник позивача, ця обставина підтверджується долученою до позову службовою характеристикою, яку склав командир 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 . При цьому, слід сказати, що законодавство не визначає якусь конкретику або межі щодо участі в службовому розслідуванні безпосереднього керівника, в нашому випадку достатнім обсягом участі безпосереднього керівника позивача - капітана ОСОБА_6 надання ним службової характеристики.

Разом з тим зазначає, що фактично службове розслідування, його матеріали та пропозиції були надані командиру військової частини до 18:00 год. 14.02.2023, дата складення акту не входить до строків службового розслідування. Вважає, що будь-яких порушень у строках розслідування відповідач не допустив. Просить суд відмовити в позові повністю.

Ухвалами суду від 13.02.2024 відмовлено у клопотанні про виклик свідків та призначенні справи до судового розгляду.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2023 №29-АД призначене службове розслідування за фактом для встановлення причин та умов відмови вибувати в район виконання завдань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 (а.с. 41).

Підставою для призначення розслідування слугував рапорт заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , майора ОСОБА_4 №150 від 28.01.2023 (а.с.40), в якому він повідомив командира військової частини про невиконання позивачем вимог бойового наказу №22/КП від 27.01.2023 про виїзд військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 у райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України.

Відповідно до наказу від 28.01.2023 №29-АД проведення службового розслідування доручено заступнику начальника штабу військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_4 .

Згідно акту службового розслідування від 16.04.2023 запропоновано : «помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово економічної роботи начальнику фінансово - економічної служби відповідно до пункту 9.7 Доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23 червня 2022 року за не виконання вимог бойового наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 28.01.2023 року № 22/КП, не виплачувати додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»: стрілець 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержант ОСОБА_7 , в повному обсязі за січень 2023 та відновити виплату грошового забезпечення з 28.01.2023 року.; притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА»: стрілець 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержант ОСОБА_7 .; Заступнику начальника штабу військової частини НОМЕР_1 , майору ОСОБА_8 : - підготувати проект наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування проведеного для з`ясування причин та умов відмови вибувати в район виконання завдань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ; - підготувати повідомлення про скоєння правопорушення стрільцем 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержантом ОСОБА_9 та разом з матеріалами службового розслідування направити для подальшого прийняття правового рішення до Державного бюро розслідувань, яке знаходиться у місті Львові за адресою: вулиця Кривоноса, 6.» (а.с.33)

Відповідно до рішення командира військової частини НОМЕР_1 , службове розслідування вважати завершеним, а факт відмови вибувати в район виконання завдань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 вважати встановленим. Згідно п.6 не виплачувати додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»: стільцю 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанту ОСОБА_1 , в повному обсязі за січень 2023 року та відновити виплату грошового забезпечення з 28.01.2023 року та згідно п.8 - за порушення військової дисципліни та неналежне виконання службових обов`язків, а саме за порушення статей 9,11,12,16,49,127,128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі статті 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА»: стільцю 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанту ОСОБА_1 (а.с.37).

Також відповідно до оскаржуваного в частині наказу від 16.02.2023 №27-ОД про результати службового розслідування проведеного для встановлення причин та умов відмови вибування в район виконання завдань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 :

п.5 - помічнику командира частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби відповідно до пункту 9.7 Доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23 червня 2022 року за не виконання вимог бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2022 року №22/КП, не виплачувати додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»: стільцю 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанту ОСОБА_1 , в повному обсязі за січень 2023 року та відновити виплату грошового забезпечення з 28.01.2023 року;

та п. 7 - за порушення військової дисципліни та неналежне виконання службових обов`язків, а саме за порушення статей 9,11,12,16,49,127,128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі статті 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА»: стільцю 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанту ОСОБА_1 .

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача, звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п.2 ч.1).

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законами України Про військовий обов`язок і військову службу, Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України Про оборону України, Про Збройні Сили України, Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.

Указ затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні.

Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) визначає правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 Закону №2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (ч.2 ст.1 Закону №2232-XII).

Частиною 1 ст.2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби).

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини) (ч.2 вступу Статуту внутрішньої служби).

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема такі обов`язки: - свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; - бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; - беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; - постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; - дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; - вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.

Згідно ст.26, 27 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України Про оборону України дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Статтею 30 Статуту внутрішньої служби визначено, що начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до ст.37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: Слухаюсь і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.

Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24.03.1999 №551-XIV, затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту (ч.3 преамбули Дисциплінарного статуту).

Відповідно до вимог ст.1,2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст.2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: - додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; - бути пильним, зберігати державну таємницю; - додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; - виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; - поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; - не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Абзацом 1 ст.7 Дисциплінарного статуту встановлено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України заступники Міністра оборони України, командувачі видів Збройних Сил України користуються щодо підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування, а керівники структурних підрозділів Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України - дисциплінарною владою командира корпусу.

Відповідно до ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності (ч.2 ст.45 Дисциплінарного статуту).

Згідно ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Відповідно до ч.1 ст.84, ч.1,3 ст.85 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно із ст.86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: 1) характер та обставини вчинення правопорушення; 2) його наслідки; 3) попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби.

З огляду на викладені норми Дисциплінарного статуту, підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок є повноваженням суб`єкта його накладення. Крім того, положення наведеного законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння.

Судом встановлено, що наказом від 16.02.2023 №27-ОД про результати службового розслідування проведеного для встановлення причин та умов відмови вибування в район виконання завдань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 : помічнику командира частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби відповідно до пункту 9.7 Доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23 червня 2022 року за не виконання вимог бойового наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2022 року №22/КП, не виплачувати додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»: стільцю 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанту ОСОБА_1 , в повному обсязі за січень 2023 року та відновити виплату грошового забезпечення з 28.01.2023 року; за порушення військової дисципліни та неналежне виконання службових обов`язків, а саме за порушення статей 9,11,12,16,49,127,128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на підставі статті 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статті 55 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА»: стільцю 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержанту ОСОБА_1 .

При перевірці правомірності застосованого щодо позивача дисциплінарного стягнення суд повинен надати оцінку обов`язкам, що встановлені вказаними статтями та характеру їх виконання чи невиконання позивачем з огляду на фактичні обставини встановлені під час службового розслідування.

Відповідно до вимог ст.1,2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (ст.2 Дисциплінарного статуту).

Статтею 3 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом:

- виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

- особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

- формування правової культури військовослужбовців;

- умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

- зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

- підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

- своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

- чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Згідно ст.4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

- додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

- бути пильним, зберігати державну таємницю; - додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

- виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

- поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

- не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Що ж до норм Статуту внутрішньої служби, які за словами відповідача порушив позивач (ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128), то ними передбачено наступне.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст.11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст.12 Статуту внутрішньої служби).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби встановлено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України (п. 17 Статуту внутрішньої служби).

Відповідно до ст.49 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Усі військовослужбовці повинні під час зустрічі (обгону) вітати один одного, додержуючись правил, визначених Стройовим статутом Збройних Сил України. Військове вітання - це вияв взаємної поваги і згуртованості військовослужбовців.

Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Солдат підпорядковується командирові відділення (ст. 127 Статуту внутрішньої служби).

Статтею 128 Статуту внутрішньої служби встановлено, що солдат зобов`язаний:

- підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою;

- знати тактику дій відділення в різних видах бою та вміло діяти в бою;

- знати та неухильно дотримуватися норм міжнародного гуманітарного права;

- сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням;

- постійно вдосконалювати свої знання за фахом, уміння та навички;

- знати посади, військові звання і прізвища своїх безпосередніх та прямих начальників (до командира бригади включно);

- додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни;

- бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців;

- виконувати правила носіння військового одягу і взуття, своєчасно та акуратно їх лагодити, щоденно чистити і зберігати у визначених місцях;

- виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання;

- повсякденно загартовувати себе, систематично вдосконалювати свою фізичну підготовку;

- своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів;

- ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки;

- неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї, в роботі з технікою та в інших випадках, додержуватися правил пожежної безпеки;

- виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників);

- у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття;

- під час перебування поза розташуванням військової частини поводитися з гідністю і честю, не допускати порушень громадського порядку та негідних вчинків.

Старший солдат (старший матрос) є помічником командира відділення та зобов`язаний допомагати командирові відділення в навчанні солдатів, заміщувати його у разі відсутності.

Щодо об`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, у вчиненні якого, за словами відповідача, винен позивач, то суд при наданні оцінки цьому елементу проступку враховує, що відповідно до п. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно ст.85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.

На виконання ст.85 Дисциплінарного статуту Наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі-Порядок №608).

Як встановлено судом, згідно рапорту позивача від 05.04.2023, 28.01.2023 доведений наказ командира В/Ч НОМЕР_1 від 27.01.2023 про вибуття 30.01.2023 в район здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Харківській області. Як зазначено позивачем, одразу після доведення доповів про існування перешкод у виконанні вищевказаного наказу, зокрема відсутнє рішення про переведення на іншу посаду по стану здоров`ю, додатково пояснив, що ще у грудні 2022 року поданий відповідний рапорт та у січні 2023 року, пояснював що по стану здоров`я я не придатний до служби на даній посаді.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2023 №29-АД призначене службове розслідування за фактом для встановлення причин та умов відмови вибувати в район виконання завдань військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 (а.с. 41).

Згідно з п.1 розд.ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: - невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; - неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; - дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; - втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; - порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; - недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; - повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; - вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; - скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; - надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Згідно з п.3 розд.ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до п.8 розд.ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Згідно з п.1 розд.ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: - дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; - виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; - розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Відповідно до розд.V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Згідно з п.1 розд.VI Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи, судом встановлено, що за результатами проведення службового розслідування складено акт службового розслідування, зі змісту якого встановлено, що позивачем не виконано бойовий наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №22/КП від 27.01.2023, чим порушено вимоги статей 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

В акті службового розслідування зазначено, що після ознайомлення із бойовим наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 27.01.2023 №22/кп, стрілець І стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 штаб-сержант ОСОБА_10 , від підпису з ознайомленням з ним відмовився.

В межах службового розслідування для з`ясування причин і умов невиконання вимог бойового наказу, 28.01.2023 відібрано пояснення від позивача, в яких роз`яснені його права та обов`язки, а в самих пояснення позивач зазначив: відмовився виконувати бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2023 року № 22-КП, а також підписуватись про ознайомлення з даним наказом, у зв`язку з поганим станом здоров`я. Дані пояснення підписані позивачем (а.с.52).

Також у межах службового розслідування 28.01.2023 відібрано пояснення від заступника начальника штабу з мобілізаційної роботи військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 , який зазначив, що 28.01.2023 військовослужбовцям доведено до відома бойовий наказ №22/КП від 27.01.2023, що позивач відмовився від підпису про ознайомлення та від виконання бойового наказу (а.с.54).

Крім того, у межах службового розслідування 28.01.2023 відібрано пояснення від помічника командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи ОСОБА_12 , який надав такі ж пояснення як ОСОБА_11 (а.с.56)

Також, у межах службового розслідування 28.01.2023 відібрано пояснення від штаб-сержанта 3-ї категорії ОСОБА_2 , який також підтвердив, що позивача було доведено до відома про бойовий наказ №22/КП від 27.01.2023, який відмовився від підпису про ознайомлення та від виконання бойового наказу (а.с.58).

Усі вищевказані пояснення датовані 28.01.2023, особам, які надавали пояснення були роз`яснені їх права та обов`язки, а самі пояснення містять підписи особи, яка відібрала пояснення та особи, яка надала пояснення, а також в них зазначено, що при відібранні пояснень особи керуються порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Згідно акту відмови у підписі про ознайомлення з бойовим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2023 №22/КП, який складено 28.01.2023 і яким зафіксовано, що позивач ознайомився з бойовим наказом, але від підпису відмовився. Акт підписано уповноваженою на здійснення службового розслідування особою та ще двома присутніми особами (а.с.17).

Відповідно до аркуша бесіди з позивачем від 28.01.2023, йому було доведено до відома, що у зв`язку з невиконанням ним бойового наказу №22/КП від 27.01.2023 до нього буде застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани», а також позбавлення додаткової винагороди за січень 2023 року. Даний аркуш бесіди підписаний позивачем та уповноваженою на проведення службового розслідування особою (а.с.61-62).

Судом також встановлено, що до позовної заяви долучено опис матеріалів службового розслідування серед яких є й наказ командира військової частини НОМЕР_1 №27-АД від 16 лютого 2023 року, внизу вказаного опису міститься підпис позивача та зазначено дату 26.04.2023, тобто це свідчить про дату коли позивач ознайомився з усіма матеріалами службового розслідування щодо нього.

Дана обставина спростовує покликання позивача про те, що йому не відомо про результати службового розслідування проведеного для встановлення причин та умов відмови вибувати в район виконання завдань.

Разом з тим, як встановлено судом позивачем у рапорті вказано, що командування В/Ч НОМЕР_1 отримало його додаткові пояснення 15 березня 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про отримання поштового листа.

На покликання позивача на те, що доведення бойового наказу командира В/Ч НОМЕР_1 від 28.01.2023 року №22/ КП на виїзд у район здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ проти України здійснювалось майором ОСОБА_4 , Рапорт від 28.01.2023 року вх. №150, на підставі якого, було призначене службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли відмові вибувати в район виконання завдань, а також встановлення ступеня вини позивача подав майор ОСОБА_4 і саме службове розслідування, що було призначене наказом від 28.01.2023 року №29-АД проводив майор ОСОБА_4 ці обставини свідчать про необ`єктивність службового розслідування, а майор ОСОБА_4 є зацікавленою особою, що заборонено Порядком №608.

Відповідно до ст. 12 цього розділу III Порядку №608 до участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Варто зауважити, що Законодавство не визначає якусь конкретику або межі щодо участі в службовому розслідуванні безпосереднього керівника.

Згідно ст.254 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Статтею 255 Статуту внутрішньої служби передбачено, що амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Відповідно до ст.257 Статуту внутрішньої служби висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової військової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом, - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб.

В той же час, ст.260 Статуту внутрішньої служби передбачає, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини.

У разі необхідності надання особі екстреної медичної допомоги у відповідності до Закону України Про екстрену медичну допомогу, кожен громадянин України та будь-яка інша особа мають право звернутися за отриманням екстреної медичної допомоги до найближчого відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги чи іншого закладу охорони здоров`я, який може забезпечити надання такої допомоги.

Отже, у випадках, коли військовослужбовець потребує екстреної (невідкладної) медичної допомоги, він має право самостійно звернутися за медичною допомогою до найближчих закладів охорони здоров`я, в тому числі, зателефонувавши до служби екстреної медичної допомоги за телефоном 103. При цьому військовослужбовець повинен повідомити медичним працівникам про те, що він перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та доповісти безпосередньому командиру (начальнику).

Суд наголошує, що позивач не звертався до лікарень за медичною допомогою, не потребував стаціонарного лікування або екстреної (невідкладної) медичної допомоги.

Щодо наявності у позивача довідки військово-лікарської комісії від 08.12.2022 №6675 в якій зазначено про обмежену придатність до військової служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.10 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Підпунктом г п.20.3 наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України встановлено, що при медичному огляді військовослужбовців та інших контингентів ВЛК приймаються постанови, зокрема, такого змісту: Обмежено придатний до військової служби.

Одночасно з постановою ВЛК в індивідуальному порядку з урахуванням військової спеціальності, займаної посади, віку, роботи, що фактично виконується, пристосованості до неї того, хто пройшов медичний огляд, у постанові у довільній формі вказується, які види служби та роботи протипоказані цій особі. Особи, визнані обмежено придатними до військової служби, - непридатні до служби у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Військовослужбовці, визнані обмежено придатними до військової служби, придатні до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Згідно довідки військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Західного регіону 08.12.2022 №6675 (а.с.63), позивач визнаний обмежено придатним до військової служби.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що позивач визнаний обмежено придатним до військової служби, останній вважається придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

Разом з тим, суд зазначає, що обмежена придатність не може слугувати причиною невиконання бойового наказу.

Також, суд наголошує, що позивачем не заперечується факт невиконання бойового наказу.

Крім того, суд вважає, що позивач фактично не погоджується із бойовим наказом, оскільки його визнано обмежено придатним до військової служби згідно висновку військово-лікарської комісії, разом з тим бойовий наказ не є предметом розгляду в межах даної справи.

У відповідності до припису №45 від 28.01.2023 року штаб-сержанту ОСОБА_1 пропонувалося 28 січня 2023 року вибути до с. Глушківка, Харківської області для виконання завдань за призначенням, поряд з цим строк прибуття 30 січня 2023 року.

В Збройних силах України звання штаб-сержант за старшинство розташоване між званнями «головний сержант» («головний корабельний старшина») та «майстер-сержант» («майстер-старшина»).

Згідно Закону України «Про Статут внутрішньої служби в Збройних Силах України» № 548-XIV від 24.03.1999, головний сержант в мирний і воєнний час відповідає за надання командиру бригади інформації та пропозицій з питань проходження військової служби військовослужбовцями сержантського (старшинського) складу, рівня індивідуальної підготовки та морально-психологічного стану рядового і сержантського (старшинського) складу в підрозділах, організації по сержантській (старшинській) вертикалі своєчасного і ефективного виконання завдань, визначених командиром бригади, інформування та координацію діяльності головних сержантів підрозділів та згуртування сержантського (старшинського) складу бригади.

Як видно з наведеного вище до переліку повноважень головного сержанта входить виключно організаційні і контролюючі функції, а також інформування вищого керівництва щодо діяльності військовослужбовців сержантського (старшинського) складу.

Таким чином суд погоджується із покликанням відповідача, що позивач з урахуванням його стану здоров`я та діагнозу визначеного у довідці ВЛК від 08.12.2022 року №6675, може виконувати всі функції, які передбачені для його військового звання Законом України «Про Статут внутрішньої служби в Збройних Силах України».

Разом з тим, предметом спору в даній справі не є особливості чи обмеження у військовій службі для позивача або ж його переведення на військову службу за посадою, яка б відповідала критеріям зазначеним у довідці ВЛК № 6675.

Суд наголошує, що приписами Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено можливість реагування керівним складом на військовослужбовця за фактичне невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.

В разі виникнення таких обставин командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Інститут дисциплінарної відповідальності є самостійним інститутом права, що підтверджується наявністю окремих ознак правового інституту: - однорідність фактичного змісту; - юридична єдність (комплексність) норм; - законодавча відособленість.

Дисциплінарна відповідальність, як самостійний вид юридичної відповідальності, є елементом у структурі правової системи країни та важливим чинником забезпечення дисципліни та правопорядку.

Дисциплінарний проступок, в контексті дисциплінарної відповідальності, можливо охарактеризувати як протиправну дію чи бездіяльність службовця, що порушує встановлений порядок виконання своїх обов`язків, встановлені вимоги до військової дисципліни або громадського порядку.

В свою чергу, дисциплінарне стягнення є мірою відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, яке лежить у колі дискреційних повноважень суб`єкта, відповідального та зацікавленого у дотриманні службовцем відповідних вимог дисципліни. Дисциплінарне стягнення виступає результатом карного процесу уповноваженої на це особи, що несе в собі наслідки особистого немайнового та майнового характеру.

Такі стягнення виражаються у вигляді негативної оцінки до певної події та засудженні поведінки службовця, вину та причетність якого буде належним чином встановлено.

У зв`язку з чим, заходи реагування у виді дисциплінарного стягнення є результатом встановлення істини у певній події, яка порушує вимоги дисципліни або належності виконання покладених на особу обов`язків з проходження служби. Такі заходи мають на меті попередити особу про необхідність дотримання встановлених до неї вимог, а також про можливість застосування більш суворого дисциплінарного стягнення у випадку повторних порушень дисципліни, що повинно спонукати службовця належним чином виконувати свої обов`язки та попередити, що усі наступні порушення не будуть залишені поза увагою.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) та Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наказ Військової частини НОМЕР_1 від 16.02.2023 №27-ОД про результати службового розслідування проведеного для встановлення причин та умов відмови вибути в район виконання завдань військовослужбовців В/Ч НОМЕР_1 , в частині, що стосується позивача, ОСОБА_1 , застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією і законами України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є правомірним.

За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. В позові ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу Військової частини НОМЕР_1 - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 13.02.2024

СуддяКоморний Олександр Ігорович