Справа № 160/20173/22
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 160/20173/22
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)»,

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року

у справі № 160/20173/22

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)»

про визнання протиправними дій (бездіяльності), зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)», в якому просила:

визнати протиправними дії (бездіяльність) Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату позивачці в день звільнення (30.11.2022) додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць, за період з 11.03.2022 по 31.05.2022;

зобов`язати Державну установу «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» здійснити нарахування та виплату позивачці додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць;

стягнути з Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» суму середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату грошового забезпечення) в користь позивача за період з 01.12.2022 по день прийняття судом рішення у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка проходила службу в Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№34)» на посаді молодшого інспектора відділу охорони з 01.01.1999 по 30.11.2022. Наказами Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 26.05.2022 № 87/ОС-22 та від 15.08.2022 № 127/ОС-22 вирішено розрахувати додаткову винагороду особам рядового та начальницького складу установи, провести виплату додаткової винагороди в термін до 30.05.2022 та до 17.08.2022, відповідно. При звільненні позивачки 30.11.2022 відповідачем не було проведено повного розрахунку, а саме: не здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168. Тоді, як у цей період, в період дії воєнного стану, відповідно до статусу осіб рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах Дніпропетровської області, підлягала виплаті додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць.

Невиплата позивачці додаткової винагороди за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 відповідно до пункту 1 Постанови № 168 в день звільнення 30.11.2022 свідчить, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому, відповідно до статті 117 КЗпП України позивачка має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» із розрахунку 30000 грн. на місяць за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 включно.

Зобов`язано Державну установу «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» із розрахунку 30000 грн. на місяць за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 включно, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позову відмовлено.

Суд встановивши, що у спірних відносинах за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 підлягає застосуванню Постанова № 168 у редакції, яка діяла у період спірних відносин, дійшов висновку, що позивачка мала право на отримання додаткової винагороди у цей період у розмірі фіксованої суми 30000 грн. щомісячно, тому визнав безпідставними доводи відповідача з приводу необхідності нарахування додаткової винагороди позивачці пропорційно до відпрацьованих годин у спірний період.

Щодо доводів відповідача, згідно з якими під «несенням служби» слід розуміти лише несення служби в нічний час, виконання завдань в складі оперативної групи, несення вахти, перебування на блокпостах, тощо, оскільки лише вказані види несення служби вказують на особливий характер служби, суд зазначив, що законодавство не містить визначення терміну «несення служби» відмінного від загального поняття проходження служби.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначив, що оскільки позивачці не було здійснено виплату додаткової винагороди у повному розмірі при звільненні, а судом встановлено право позивача на отримання такої винагороди у розмірі, встановленому пунктом 1 Постанови № 168 у чинній в період з 11.03.2022 по 31.05.2022 редакції, з огляду на відсутність виплати такої суми, вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Відповідач звертає увагу на те, що позивачкою пропущений тримісячний строк звернення до суду за період з 19.07.2022 по 20.12.2022. Відповідач вказує, що до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості саме в цій частині.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивачка - старший прапорщик ОСОБА_1 проходила службу в державній установі «Кам`янська виправна колонія (№34)» на посаді молодшого інспектора відділу охорони з 01.01.1999 по 30.11.2022.

Наказами Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 26.05.2022 № 87/ОС-22 та від 15.08.2022 № 127/ОС-22 вирішено розрахувати додаткову винагороду особам рядового та начальницького складу установи, провести виплату додаткової винагороди в термін до 30.05.2022 та до 17.08.2022, відповідно.

Наказом Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№34)» від 25.11.2022 № 181/ОС-22, на часткову зміну пункту наказу від 14.11.2022 № 174/ОС-22, старшого прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено по пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) 30.11.2022 з посади молодшого інспектора відділу охорони.

Відповідно до довідки відповідача від 17.01.2023 № 34/4-233 виплата додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» нарахована згідно табелів робочого часу за період з 11.03.2022 по 31.05.2022 відповідно часу несення служби ОСОБА_1 :

за період з 11.03.2022 по 31.03.2022 - нараховано 3629,70 грн., яка розрахована: 30000 грн / 31 день (кількість днів у березні) / 24 години = 40,33 грн/год. х 90 години (фактичний час несення служби з 11.03.2022 по 31.03.2022);

за період з 01.04.2022 по 30.04.2022 - нараховано 5000,40 грн., яка розрахована: 30000 грн / 30 день (кількість днів у квітні) / 24 години = 41,67 грн/год. х 120 години (фактичний час несення служби з 01.04.2022 по 30.04.2022);

за період з 01.05.2022 по 31.05.2022 - нараховано 4839,60 грн., яка розрахована: 30000 грн / 31 день (кількість днів у березні) / 24 години = 40,33 грн/год. х 120 години (фактичний час несення служби з 01.05.2022 по 31.05.2022);

Як зазначено відповідачем, виплата додаткової винагороди колишнього співробітника ОСОБА_1 , встановлена Постановою № 168, нарахована та проведена відповідно до отриманих та доведених, додатково, асигнувань (перерозподіл річного кошторису) та фінансування, а саме:

враховуючи лист Міністерства юстиції України від 20.05.2022 № 38144/16.3.2/32-22 та відповідно до листа Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 23.05.2022 № 3.3-1385/Е за період з 11.03.2022 по 25.04.2022, та виходячи з розрахунку фактичного часу несення служби (перебування на місці несення служби) у годинах. Фактично виплата додаткової винагороди у сумі 7796,70 грн за вказаний вище період здійснено 30.05.2022;

враховуючи лист Міністерства юстиції України від 11.08.2022 № 67463/16.3.2/32-22, керуючись наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75 (зі змінами), відповідно до рекомендацій листа Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 15.08.2022 № 3.3-2025/Е за період з 26.04.2022 по 30.06.2022 та виходячи з розрахунку фактичного часу несення служби (перебування на місці несення служби) у годинах за цей період.

Фактично виплата додаткової винагороди у сумі 5673 грн за вказаний вище період здійснено 17.08.2022.

Вважаючи, що таким чином відповідач не виплатив позивачці додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168, в належному розмірі, а саме: в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за період з 11.03.2022 по 31.05.2022, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Стосовно доводів скаржника про порушення позивачкою строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції встановив, що вказане питання було предметом з`ясування судом першої інстанції і суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у заявленому спорі підлягає застосування ч.2 ст.233 КЗпП України в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, тому строк звернення до суду із цим позовом не пропущений.

Предметом спору у цій справі є виплата додаткової винагороди, яка є складовою грошового забезпечення.

У свою чергу, строк звернення до суду про стягнення належної працівнику заробітної плати (грошового забезпечення) визначений ст.233 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, вказана норма, в редакції з 19.07.2022, встановлює строки звернення з позовом до суду у справах про стягнення належних працівнику сум.

В той же час, позивачкою заявлено вимоги, у тому числі, які стосувалися виплати додаткової винагороди до 19.07.2022.

Таким чином, враховуючи те, що право позивачки було порушено до внесення змін до статті 233 КЗпП України, а у відповідності до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, то застосування положень ст.233 КЗпП України в новій редакції до правовідносин, які фактично виникли з 11.03.2022 буде суперечити Основному закону.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Таким чином, враховуючи предмет спору у цій справі, дату звернення з позовом до суду (21.12.2022), суд апеляційної інстанції вважає безпідставними аргументи відповідача про пропуск позивачкою строку звернення із цим позовом до суду.

По суті прийнятого судом першої інстанції рішення в його оскаржуваній частині суд апеляційної інстанції також погоджується з судом першої інстанції.

Спірним у цій справі є питання розрахунку додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, на яку позивачка має право.

За позицією позивачки розрахунок розміру виплачуваної додаткової винагороди в період з 11.03.2022 по 31.05.2022 здійснюється з урахуванням принципу пропорційності розміру цієї виплати до максимального розміру додаткової винагороди в сумі 30000 грн. на місяць, відповідно до кількості днів проходження служби в органах і установах Державної кримінально-виконавчої служби України в межах Дніпропетровської області протягом календарного місяця, за який здійснюється ця виплата (тобто виходячи з фактично відпрацьованої загальної норми робочого часу за місяць).

Відповідач вважає, що додаткова винагорода має виплачуватися пропорційно фактичному часу несення служби, розрахованого у годинах в місячному періоді проходження служби, виходячи з 24 годин на добу, оскільки час несення служби позивачки в державній установі «Кам`янська виправна колонія (№34)» визначається конкретною кількістю робочих годин, протягом яких позивачка виконувала свої безпосередні посадові обов`язки. При цьому, до таких обов`язків відносять, зокрема, несення служби у складі наряду чергової частини, блокпосту, оперативно-пошукової групи, групи швидкого реагування; несення служби у нічний час; гарнізонної та вартової служби, тощо.

Як встановлено вище, позивачка проходила службу в державній установі «Кам`янська виправна колонія (№34)» на посаді молодшого інспектора відділу охорони, мала спеціальне звання - старший прапорщик.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV.

Відповідно до ч.1 ст.14 цього Закону до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону (ч.2 ст.14 Закону № 2713-IV).

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в первинній редакції), установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022.

В подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 внесені зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка» згідно з додатком.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 213-р внесені зміни у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204 «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка», доповнивши його позицією «Дніпропетровська область».

Отже, Кабінет Міністрів України встановив додаткову винагороду в розмірі 30 000 гривень щомісячно, зокрема, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Постановою Кабінету Міністрів України № 754 від 01.07.2022, яка набрала чинності 08.07.2022 та застосовується з 01.06.2022, внесені зміни до пункту 1 Постанови № 168, згідно яким в абзаці першому слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)»; після слова «щомісячно» доповнено словами «(крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць)».

За такого правового регулювання в контексті спірних правовідносин, у визначений позивачкою період особам, що несуть служу в установах кримінально-виконавчої служби, виплачується додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, в розмірі 30000 гривень щомісячно, тобто у розмірі фіксованої суми 30000 гривень щомісячно, як правильно зазначено судом першої інстанції.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо таких понять як «несення» та «проходження служби», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що вказане питання вже було предметом дослідження Верховним Судом, який у своїй постанові від 02.11.2023 (справа №160/11851/22) зазначив, що поняття «несення служби», яке зазначено у пункті 1 Постанови № 168, тотожні поняттю «проходження служби». Оскільки, законодавством визначено, що особи рядового і начальницького складу, які мають спеціальні звання проходять службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, немає ніяких підстав вважати, що вони службу не несуть. При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що положення пункту 1 Постанови № 168 не містять застережень щодо призначення додаткової допомоги виключно особам, які беруть участь в оперативних заходах, несуть варту, в тому числі в нічний час, несуть службу у наряді, тощо. Тобто, Постанова № 168 в редакції від 22.03.2022 не ставить в залежність отримання додаткової винагороди від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби до виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції надано правильну оцінку доводам відповідача, згідно з якими під «несенням служби» слід розуміти лише несення служби в нічний час, виконання завдань в складі оперативної групи, несення вахти, перебування на блокпостах, тощо, оскільки лише вказані види несення служби вказують на особливий характер служби.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що законодавство не містить визначення терміну «несення служби» відмінного від загального поняття проходження служби.

Окремі норми «Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, не свідчать про наявність такого розмежування понять, а лише вказують, що Порядок визначає різні розміри та порядки обрахунку оплати праці за різні форми несення служби.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року у справі № 160/20173/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко