Справа № 200/9224/21
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року справа №200/9224/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Передерія Є.О.,

представника відповідача Сахарова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 200/9224/21 (головуючий І інстанції Давиденко Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26.02.2021 року № Ф-105054-43-У про визначення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 38888.74 грн., з яких примусовому стягненню підлягає сума в розмірі 3300 грн..

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 р. позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано вимогу Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області від 26.02.2021 року № Ф-105054-43-У про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальну суму в розмірі 38888 грн. 74 коп..

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач вважає, що ним правомірно прийнято спірну вимогу, оскільки за позивачем обліковувалась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску у сумі 38888,74 грн..

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що позивач зареєстрований за ознакою незалежної професійної діяльності (адвокат) та, згідно п.4, п.5 ч.1 ст.4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які проводять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва № 3007, виданого 10.09.2008 року.

Згідно довідки від 26.01.2010 року № 18495 (форма 4 ОПП) позивач взятий на облік як платник податків до ДПІ у м. Дзержинську.

26.02.2021 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-105054-43- У, в якій визначена до сплати позивачем сума недоїмки з єдиного соціального внеску в розмірі 38888,74 грн., що обліковувалась за даними особового рахунку станом на 27.04.2021 року, з яких примусовому стягненню підлягає сума в розмірі 3300 грн..

З інтегрованій картки платника податку вбачається, що сума недоїмки нарахована позивачу в розмірі 35588,74 грн. за період: за 2018 рік 3 квартал 2020 року (терміни сплати нарахувань за цей період 19.04.2018 - 19.10.2020 роки) та 3300 грн. терміном сплати 19.01.2021р..

Згідно запису у трудовій книжці позивач у період з 31.05.2012 року по 31.10.2019 року працював на посаді юрисконсульта у Торецькому професійному ліцеї; з 08.11.2019 року юристом, а 16.07.2020 року по 15.03.2021 року - адвокатом в адвокатському об`єднанні «Юскутум-консалтинг»; в період з 20.07.2020 року по 15.03.2021 року - на посаді адвоката адвокатському об`єднанні «Юскутум», з 16.03.2021 року прийнятий на цю посаду у вказане об`єднання, запис про звільнення відсутній.

14.01.2022р. державним виконавцем Торецького міського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 65041366 з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 18.11.2020 року № Ф-105054-43-У про сплату суми недоїмки з єдиного внеску в сумі 214.06 грн, яка визначена в рішенні Донецького окружного адміністративного суду №200/5733/21 за наслідком оскарження зазначеної вимоги.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464-VI ( далі Закон № 2464-VI ) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Підпункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці , та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що системний аналіз наведених норм свідчить, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Тобто, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Колегія суддів вважає, що інше тлумачення норм Закону №2464-VI, на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19 (провадження № К/9901/25439/19), який судом першої інстанції у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України КАС України правомірно застосовано до спірних правовідносин.

Як встановлено судом, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року у справі № 200/5733/21 (набрало законної сили 22.12.2021р.) позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування вимоги від 18.11.2021р. № Ф-105054-43-У на суму 35 588,74 грн. задоволено частково. Скасована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-105054-43-У в частині суми недоїмки в розмірі 35374,68 грн..

Наведеним судовим рішенням встановлено, що оскільки позивач у період протягом 2018 рік - 3 квартал 2020 року мав статус застрахованої особи, і єдиний внесок за нього нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального (окрім листопада 2019 року), обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску в мінімальному розмірі позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність відсутній, окрім обов`язку по сплаті 214,06 (918,06-704) грн. до мінімального внеску.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо суми недоїмки 3300 грн. терміном сплати 19.01.2021р. судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, позивач в період з 20.07.2020 року по 15.03.2021 року працював на посаді адвоката у адвокатському об`єднанні «Юскутум».

Згідно довідки від 20.07.2021р.№01-16/5 за весь період роботи позивача щомісячно проводилося нарахування на фонд його заробітної плати єдиного соціального внеску з наступним перерахуванням до бюджету.

В матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем у період офіційного працевлаштування доходів від провадження адвокатської діяльності.

Наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах податкової служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно скасовано спірну вимогу.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 200/9224/21 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2023 року у справі № 200/9224/21 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 15 лютого 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 15 лютого 2024 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко