Справа № 380/8230/23
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року справа №380/8230/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Стецишин П.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представників: позивача Тищук Л. К., відповідача Наконечної О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Тищук Людмила Костянтинівна, звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради (далі відповідач Виконком ЛМР), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 10.02.2023 №129 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ухвалою Львівської міської ради №1316 від 15.11.2007 ФОП ОСОБА_1 погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,026 га на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 5 років для встановлення і обслуговування тимчасового торгового павільйону продтоварів і кафе-бару зі збірно-розбірних конструкцій на місці існуючих двох павільйонів. Між ЛМР та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір оренди землі від 27.07.2011 з терміном дії на 5 років. З посиланням на статтю 33 Закону України «Про оренду землі» вказує, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. До закінчення договору оренди землі позивачем на виконання вимог Закону України «Про оренду землі» та положень договору подавалися до Львівської міської ради листи-повідомлення про поновлення договору оренди землі на тих самих умовах і на той самий строк до 30.09.2025, до якого було додано проект додаткової угоди. Львівська міська рада не уклала із ФОП ОСОБА_1 додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі та не надала своїх заперечень щодо його поновлення. Оскільки позивач виконав усі законодавчо встановлені вимоги для поновлення договору оренди землі (надав орендодавцю лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди) та продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку Договору оренди землі, а орендодавець у місячний строк не надав свої заперечень проти поновлення дії договору оренди землі, то такий договір в силу частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» є поновленим на тих самих умовах і на той самий строк. Вказане підтверджено рішеннями Господарського суду Львівської області. Тому прийняте 10.02.2023 Виконкомом ЛМР рішення №129 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідачем позову не визнано з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у такому. З метою усунення наслідків порушень вимог законодавства при розміщені тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Львівській міській територіальній громаді Виконкомом ЛМР було прийнято рішення №129 від 10.02.2023 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ». Вказує, що чинним законодавством не передбачено можливості розміщення тимчасових споруд на земельних ділянках, а передача в оренду вільних земельних ділянок комунальної власності відповідно до статей 124, 134 Земельного кодексу здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Тому укладення договорів оренди земельних ділянок для розміщення тимчасових споруд є неможливим. Договір оренди землі від 27.07.2011 №3-1803, укладений між позивачем і ЛМР, поновлено рішенням Господарського суду Львівської області від 27.08.2018 до 30.09.2020. На звернення ФОП ОСОБА_1 01.07.2020 про поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах Управління земельних ресурсів повідомило про відсутність на земельній ділянці по АДРЕСА_1 відсутній об`єкт нерухомого майна, а розміщена мала архітектурна форма. Тому для здійснення позивачем підприємницької діяльності слід керуватися Порядком розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, затвердженим ухвалою Львівської міської ради від 23.05.2015 №4526, відповідно до якого для обслуговування тимчасової споруди в оренду надається об`єкт конструктивного елемента благоустрою, а не земельна ділянка. Зазначає, що відповідно до пункту 12.2.6 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, затверджених ухвалою ЛМР №376 від 21.04.2011, самочинно встановленні МАФи підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду.

Самовільно встановлені тимчасові споруди підлягають демонтажу у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди, , що передбачено п. 2.30 Наказу №244 від 21.10.2011. Тому позивачу потрібно було звернутися до Львівської міської ради із заявою про видачу паспорту прив`язки тимчасової споруди, а не із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки. Однак на адресу відповідача не надходило такого звернення позивача. Стверджує про правомірність оскаржуваного рішення та посилається при цьому на постанову Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №1140/2982/18 щодо наявності повноважень у органів місцевого самоврядування на прийняття рішень про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд. Вказує про відсутність у позивача на час прийняття спірного рішення дозвільних документів на право оренди земельної ділянки і законність рішення. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 21.04.2023 позовна заява, подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

Вимоги ухвали позивачем виконано.

Ухвалою суду 28.04.2023 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі. Підготовче засідання призначено на 23.05.2023.

Відповідачем 18.05.2023 (вх.№10640ел) подано відзив на позовну заяву.

Позивачем 19.05.2023 подано відповідь на відзив (вх.№36637) та клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№36638), у зв`язку з чим підготовче засідання, призначене на 23.05.2023 відкладено до 11.07.2023.

Відповідачем 04.07.2023 (вх.№14418ел) подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Позивачем 07.07.2023 (вх.№51291) подано клопотання про зупинення провадження у справі та клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх.№51295).

Підготовче засідання, призначене на 11.07.2023, відкладено до 01.08.2023 у зв`язку із відсутністю представника відповідача.

Підготовче засідання, призначене на 01.08.2023, відкладено до 22.08.2023 для ознайомлення відповідача із клопотанням про зупинення провадження у справі.

Відповідачем 17.08.2023 (вх.№17105ел) подано заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

Представником позивача 22.08.2023 (вх.№64285) подано додаткові пояснення у справі.

Підготовче засідання, що призначено на 22.08.2023 відкладено до 05.09.2023 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.

Ухвалою суду від 05.09.2023 провадження у справі зупинено.

Представником позивача 27.10.2023 (вх.№81791) подано клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалами суду від 21.11.2023 поновлено провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання призначено на 05.12.2023.

У судовому засіданні 05.12.2023 суд заслухав вступні промови та оголосив перерву до 18.12.2023.

Відповідачем 18.12.2023 (вх. №97050) подано клопотання про перенесення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 18.12.2023, відкладено до 06.02.2024.

Суд, заслухавши сторони та з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Львівської міської ради №1316 від 15.11.2007 ФОП ОСОБА_1 погоджено місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,026 га на АДРЕСА_1 в оренду терміном на 5 років для встановлення і обслуговування тимчасового торгового павільйону продтоварів і кафе-бару зі збірно-розбірних конструкцій на місці існуючих двох павільйонів.

Ухвалою Львівської міської ради №3959 від 30.09.2010 ФОП ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,026 га на АДРЕСА_1 та передано йому в оренду на 5 років для встановлення та обслуговування тимчасового павільйону продтоварів і кафе-бару зі збірно-розбірних конструкцій на місці двох павільйонів без права капітального будівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі комерції.

На виконання ухвали Львівської міської ради №3959 від 30.09.2010 між Львівською міською радою (надалі - ЛМР) та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди землі від 27.07.2011, відповідно до якого орендар - ФОП ОСОБА_1 отримав у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:007:0054, загальна площа земельної ділянки 0,0260 га) для встановлення та обслуговування тимчасового торгового павільйону продтоварів і кафе-бару зі збірно-розбірних конструкцій на місці двох павільйонів.

Згідно до пункту 8 договору оренди землі, такий було укладено на 5 років до 30.09.2015.

У зв`язку із закінченням строку дії договору, позивач звертався до Львівської міської ради з заявами про продовження терміну оренди земельної ділянки, у задоволенні яких ФОП ОСОБА_1 відмовлено ухвалою ЛМР від 26.05.2016 №576.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.08.2018 у справі №914/708/18, яке набрало законної сили, ухвалу ЛМР від 26.05.2016 №576 визнано недійсною, а договір оренди землі від 27.07.2011 було поновлено на тих самих умовах і на той самий строк до 30 вересня 2020 року.

На підставі рішення Господарського суду Львівської області від 27.08.2018 у справі №914/708/18 за ОСОБА_1 було зареєстроване право оренди земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №147059883 від 27.11.2018.

ФОП ОСОБА_1 до закінчення дії договору оренди землі на виконання вимог Закону України «Про оренду землі» та положень договору оренди землі подав до Львівської міської ради лист-повідомлення від 01.07.2020 про поновлення договору оренди землі на тих самих умовах та на той самий строк до 30 вересня 2025 року, до якого було додано проект додаткової угоди.

Листом від 09.09.2020 №2403-вих-69262, адресованим ФОП ОСОБА_1 , управління земельних ресурсів ЛМР повідомило про відсутність на земельній ділянці площею 0,0260 га по АДРЕСА_1 об`єкту нерухомого майна, а розміщена мала архітектурна форма. З посиланням на Порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, затверджений ухвалою Львівської міської ради від 23.05.2015 №4526, статті 124, 134 Земельного кодексу України та Закон України «Про благоустрій населених пунктів» вказано, що управлінням буде підготовлено проект ухвали щодо користування ФОП ОСОБА_1 вказаною земельною ділянкою.

Позивач заперечує отримання вказаного листа.

Виконкомом ЛМР прийнято рішення від 10.02.2023 №129 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 », пунктами 1-2 якого рекомендовано ФОП ОСОБА_1 демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду (павільйон) для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 протягом 30 календарних днів.

Пунктами 3-4.1 цього рішення уповноваженою особою на виконання демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 визначено Комунальне підприємство «Адміністративно-технічне управління» спільно із Залізничною районною адміністрацією протягом 60 календарних днів.

На час звернення до суду з цим позовом тимчасовий торговий павільйон і кафе-бар зі збірно-розбірних конструкцій на АДРЕСА_1 , було демонтовано.

Рішення Виконкому ЛМР від 10.02.2023 №129 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » є предметом оскарження у даній справі.

При вирішення справи суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV (далі Закон №161-XIV) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 3 Закону №161-XIV об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону №161-XIV орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Статтею 33 Закону №161-XIV закріплено переважне право орендаря на укладення оренди землі на новий строк.

Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі.

До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.

При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Якщо орендодавець не пізніше ніж у 30-денний строк до закінчення строку дії договору з орендарем, який є інвестором із значними інвестиціями, з яким укладено спеціальний інвестиційний договір відповідно до Закону України «Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями», не повідомив відповідним листом-повідомленням про непродовження дії договору та за умови, що орендар має намір продовжити користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк на умовах, передбачених договором оренди землі, крім розміру орендної плати. Зміна розміру орендної плати оформлюється додатковим договором (угодою) до договору оренди землі.

16.07.2020 набрали чинності підпункти 7-9 пункту 8 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 №340-IX (далі Закон №340-ІХ).

Зокрема, підпунктом 7 пункту 8 Розділу І Закону №340-ІХ, Закон України «Про оренду землі» доповнено статтею 32-2 такого змісту: «Поновлення договорів оренди землі здійснюється в порядку, передбаченому статтею 126-1 Земельного кодексу України».

Водночас, підпунктом 9 розділу І Закону №340-ІХ, розділ ІХ «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» доповнено абзацом четвертим такого змісту:

«Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення».

Суд зазначає, що оскільки договір оренди землі від 27.07.2011 укладений до набрання чинності Законом №340-ІХ, то його поновлення здійснюється на умовах, які визначені самим договором та згідно до норм законодавства, чинних на момент укладення такого договору.

На момент укладення договору оренди землі від 27.07.2011 переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк визначалося статтею 33 Закону №161-XIV.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на виконання ухвали ЛМР №3959 від 30.09.2010, між Львівською міською радою та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі від 27.07.2011, згідно до умов якого орендар ФОП ОСОБА_1 отримав у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1 (загальна площа земельної ділянки становить 0,0260 га) для встановлення та обслуговування тимчасового торгового павільйону продтоварів і кафе бару зі збірно-розбірних конструкцій на місці двох павільйонів.

Договір оренди землі було укладено строком на 5 (п`ять) років до 30.09.2015.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 27.08.2018 у справі №914/708/18 договір оренди землі було поновлено на тих самих умовах і на той самий строк до 30.09.2020.

На підставі судового рішення право оренди земельної ділянки зареєстровано зі строком дії 30.09.2020 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису 29132592.

До закінчення дії договору оренди землі ФОП ОСОБА_1 , як орендарем, який в силу статті 33 Закону №161-XIV має переважне право на укладення оренди землі на новий строк, відповідно до вимог Закону №161-XIV та положень договору оренди землі подано до Львівської міської ради лист-повідомлення від 01.07.2020 про поновлення договору оренди землі на тих самих умовах і на той самий строк до 30.09.2025, до якого було додано проект додаткової угоди.

У відповідь на лист-повідомлення позивача про поновлення договору оренди землі, ЛМР в особі управління земельних ресурсів департаменту містобудування листом №2403-вих-69262 від 09.09.2020, адресованим ФОП ОСОБА_1 , повідомило про відсутність на земельній ділянці об`єкту нерухомого майна та розміщену на ній малу архітектурну форму, на яку поширюються норми Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженому ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 (далі Порядок №4526).

Згідно з Порядком №4526 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (надалі ТС) одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з врахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без влаштування фундаменту.

Відповідно до пункту 1.5. Порядку №4526 тимчасові споруди, перелічені у цих Правилах, є тимчасовими спорудами і не є об`єктами нерухомого майна.

Згідно пункту 1.10 Порядку №4526 з 01.01.2017 тимчасові споруди на території м.Львова розміщуються відповідно до договорів оренди окремих конструктивних елементів благоустрою.

Відповідно до пункту 1. 6. Порядку №4526 не допускається встановлення ТС площею більше 30 кв. м, за винятком розміщення групи тимчасових споруд (але не більше п`яти), якщо площа орендованого окремого конструктивного елементу благоустрою дозволяє розміщення зблокованих тимчасових споруд.

Отже пунктом 1.6 Порядку №4526 врегульовано розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності площею не більше 30 кв. м.

Згідно з долучених до матеріалів справи документів судом установлено, що площа торгового павільйону продтоварів і кафе-бару позивача перевищує 30 кв. м та становить 218 кв. м.

Визначення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності міститься у стаття 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до частини другої якої тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Відповідно до частини четвертої цієї ж статті розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011, тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності поділяються на пересувні тимчасові споруди та стаціонарні тимчасові споруди.

Стаціонарна тимчасова споруда споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей по зовнішньому контуру площу до 30 кв. м.

Як вже зазначалося вище, відповідно до пункту 1.6 Порядку № 4526 цим Порядком врегульовано розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності площею не більше 30 кв. м.

Тому положення Порядку № 4526 не підлягають до застосування у спірних правовідносинах.

Щодо доводів відповідача про неможливість укладення договорів оренди земельних ділянок для розміщення тимчасових споруд з посиланням на статті 124, 134 Земельного кодексу України, відповідно до яких передача в оренду вільних земельних ділянок комунальної власності здійснюється за результатами проведених земельних торгів, то такі судом до уваги не беруться як такі, що не стосуються спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. При цьому в даній справі правовідносини стосуються не передачі вільної земельної ділянки в оренду, а продовження дії вже укладеного договору оренди землі.

Відповідно до частини другої статті 134 Земельного кодексу не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності, в тому числі, у разі поновлення договорів оренди землі, укладення договорів оренди землі на новий строк з використанням переважного права орендаря.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.05.2023 у справі №914/768/23, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2023, визнано укладеною Додаткову угоду про поновлення договору оренди землі до Договору оренди землі від 27.07.2011, що зареєстрований в Управлінні Держкомзему у місті Львові, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02.03.2012 за №00744.

Постановою Верховного Суду від 06.02.2024 рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2023 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2023 у справі №914/768/23 залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили і є обов`язковими до виконання, спростовуються доводи відповідача про відсутність у позивача на час прийняття спірного рішення дозвільних документів на оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Стосовно посилань відповідача на постанову Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №1140/2982/18 щодо наявності повноважень у органів місцевого самоврядування на прийняття рішень про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд, суд зазначає, що даний спір про оскарження рішення про знесення тимчасової споруди виник не з приводу наявності чи відсутності таких повноважень, а виключно з відсутності підстав такі повноваження реалізовувати за обставин, що склалися між сторонами.

Щодо інших доводів сторін, суд виходить із пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно до практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем вказані вимоги щодо обов`язку довести правомірність спірного рішення не виконано.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку спірному рішенню, яке зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 10.02.2023 №129 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » не відповідає визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям до такого роду рішень, Закону №161-XIV та чинному законодавству, яке регулює спірні правовідносини, тому його слід визнати протиправним та скасувати.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цілому, тому позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2 684 грн, сплаченого за квитанцією №ПН2852025 від 25.04.2023.

Керуючись ст. ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Львівської міської ради (пл. Ринок, буд. 1, м. Львів, 79008, ) про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради (пл. Ринок, буд. 1, м. Львів, 79008, ) від 10.02.2023 №129 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

Стягнути з Виконавчого комітету Львівської міської ради (пл. Ринок, буд. 1, м. Львів, 79008, ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн судових витрат у виді судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2024 року.

Суддя О. П. Хома