Справа № 420/18859/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/18859/23

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.,

повний текст судового рішення

складено 16.10.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області (далі відповідач, ГУ ПФУ) в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи на території РФ з 01.01.1992 року по 24.08.1992 року, з 18.09.1992 року по 25.02.1993 року, з 24.03.1993 року по 09.04.1993 року та з 16.11.1993 року по 02.03.1996 року, згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 02.07.1992 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи на території РФ з 01.01.1992 року по 24.08.1992 року, з 18.09.1992 року по 25.02.1993 року, з 24.03.1993 року по 09.04.1993 року та з 16.11.1993 року по 02.03.1996 року, згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 від 02.07.1992 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що, звернувшись із заявою до ГУ ПФУ про врахування періодів роботи на території РФ для розрахунку розміру пенсії, позивач отримала відмову, оскільки врахування періодів роботи осіб на території Російської Федерації здійснювалось на підставі Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, відповідно до якої для визначення права на пенсію громадянам держав-учасниць СНД враховується стаж, вироблений на території будь-якої з цих держав. Однак з 01.01.2023 року Російська Федерація припинила участь в угоді. Позивач вважає такі дії ГУ ПФУ протиправними.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 року позов задоволено повністю.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ з 10.04.2023 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 02.07.1992 року, в період з 26.01.1988 року по 24.08.1992 року позивач працювала в тресті «ЛенаБАМстрой» - РФ, з 18.09.1992 року по 25.02.1993 року в комерційній виробничій конторі «РИЦ» - РФ, з 24.03.1993 року по 09.04.1993 року в Островському річному порту - РФ, з 16.11.1993 року по 02.03.1996 року в ОГПС-11 УГПС УВД Іркутської області м. Усть-Кут - РФ.

Однак, при призначенні вказаної пенсії позивачу не був зарахований страховий стаж роботи на території Російської Федерації з 01.01.1992 року по 24.08.1992 року, з 18.09.1992 року по 25.02.1993 року, з 24.03.1993 року по 09.04.1993 року та з 16.11.1993 року по 02.03.1996 року згідно трудової книжки 02.07.1982 року серії НОМЕР_1 .

Позивач звернулась до ГУ ПФУ з вимогою врахувати вказаний вище страховий стаж для розрахунку розміру пенсії.

Листом від 13.06.2023 року відповідачем зазначено, що врахування періодів роботи осіб на території Російської Федерації здійснювалась на підставі Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, відповідно до якої для визначення права на пенсію громадянам держав учасниць СНД враховується трудовий стаж, вироблений на території будь-якої з цих держав. 3 01.01.2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді, у зв`язку з чим пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються у відповідності із Законом. На зазначених підставах до страхового стажу не зараховано періоди роботи на території Російської Федерації з 01.01.1992 року по 24.08.1992 року, з 18.09.1992 року по 25.02.1993 року, з 24.03.1993 року по 09.04.1993 року та з 16.11.1993 року по 02.03.1996 року згідно трудової книжки 02.07.1982 року серії НОМЕР_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивачки в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058-IV) якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

За приписами ст.8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У відповідності до абзаців 1, 2 п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

13.03.1992 року Україна стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення (надалі - Угода).

29.11.2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 року у м. Москві.

Як було встановлено вище, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про зарахування періодів роботи на території РФ до страхового стажу, слугувало те, що з 01.01.2023 року Російська Федерація припинила участь у вказаній Угоді, у зв`язку з чим виплата пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації не виплачується.

Однак, колегія суддів вважає та погоджується в цьому з судом першої інстанції, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивачки в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 1 Угоди закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 5 Угоди встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Згідно з частинами 2 та 3 ст.6 Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

Таким чином, Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Як вже зазначалося вище, згідно трудової книжки, позивач в період з 26.01.1988 року по 24.08.1992 року працювала в тресті «ЛенаБАМстрой» - РФ, з 18.09.1992 року по 25.02.1993 року в комерційній виробничій конторі «РИЦ» - РФ, з 24.03.1993 року по 09.04.1993 року в Островському річному порту - РФ, з 16.11.1993 року по 02.03.1996 року в ОГПС-11 УГПС УВД Іркутської області м. Усть-Кут - РФ.

Вказана трудова книжка була додана до заяви позивача про зарахування вказаних періодів роботи на території РФ до страхового стажу.

Таким чином, враховуючи положення вказаної вище Угоди, яка у спірні періоди роботи позивача була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав, та Україна на той момент була учасником вказаної Угоди, колегія суддів вважає, що стаж набутий позивачем на території РФ підлягає визнанню на території України та повинен бути зарахований до стажу позивача.

Також колегія суддів вважає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу, що також вірно зазначив суд першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів робить висновок, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні спірних періодів роботи позивача на території РФ є протиправними, а вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оцінюючи викладене в сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька