Справа № 640/10906/22
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Кушнова А.Ю. (доповідач),
Дудін С.О., Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 лютого 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Єгорової Н.М.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, за участю третіх осіб - Міністерства фінансів України, Міністерства закордонних справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не приведення у шестимісячний строк свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» та не забезпечення у приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу», а саме не виконано частину 3 статі 35 Закону України «Про дипломатичну службу», та не визначено порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої цією статтею, що встановлюються Кабінетом Міністрів України;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України невідкладно привести нормативно-правові акти у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» та забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу», а саме виконати частину 3 статі 35 Закону України «Про дипломатичну службу», та визначити порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої цією статтею, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не приведення у шестимісячний строк своїх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII та не забезпечення приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII, а саме не виконання частини третьої статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII та не визначення порядку, розмірів, умов виплати спадкоємцям одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України невідкладно привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII та забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII, а саме виконати частину 3 статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу» від 07.06.2018 № 2449-VIII та визначити порядок, розміри, умови виплати спадкоємцям одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків.

Кабінет Міністрів України в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що Кабінетом Міністрів України не допускалося протиправної бездіяльності.

Міністерство фінансів України та Міністерство закордонних справ України подали відзив на апеляційну скаргу, проте будь-яких заперечень проти її задоволення не навели, до апеляційної скарги у встановленому законом порядку не приєдналися.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , який згідно із наказом Міністерства закордонних справ України від 12.03.2021 №383-ос «Про переведення ОСОБА_2 » був переведений на посаду радника Посольства України в Алжирській Народній Демократичній Республіці на час довготермінового відрядження.

Факт укладання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 24.04.1988.

Відповідно до довідки від 01.08.2021 №6161/36-547-56169 Посольства України в Алжирській Народній Демократичній Республіці підтверджено, що згідно з медичним заключенням Центрального військового госпіталю Міністерства оборони АНДР, виданим 24.07.2021, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22:30 ОСОБА_3 , хворів на коронавірусну хворобу COVID-19. Інших інфекційних захворювань у ОСОБА_4 не виявлено.

Міністерством внутрішніх справ, місцевих громад та впорядкування території, область - Алжир, район - ОСОБА_5 , муніципалітет - Куба 25.07.2021 видано позивачу свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , актовий запис №410, переклад якого засвідчено ІНФОРМАЦІЯ_2 , першим секретарем з консульських питань, консулом Посольства України в Алжирській Народній Демократичній Республіці Дем`янюком О.О., зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №570/4-24.

ОСОБА_1 27.08.2021 звернулася до Міністра закордонних справ України ОСОБА_6 із заявою, в якій просила відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про дипломатичну службу України» виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю її чоловіка - радника Посольства України в Алжирській Народній Демократичній Республіці, ОСОБА_2 ..

Даний лист отримано Міністерством закордонних справ України 28.08.2021, про що свідчить наявне у справі рекомендоване поштове повідомлення.

Листом від 27.01.2022 №201/19-910-7469 Міністерство закордонних справ України повідомило заявницю, що механізм для реалізації права, гарантованого статтею 35 Закону України «Про дипломатичну службу» на сьогодні перебуває на стадії розробки та узгодження з причетними структурними підрозділами МЗС, що наразі, на жаль, унеможливлює позитивний розгляд звернення.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що Кабінетом Міністрів України фактично обрано зовнішню форму поведінки у формі бездіяльності, що, на переконання суду є протиправною, адже ним не вчинено протягом тривалого часу жодних дій, спрямованих на нормативно-правове врегулювання відносин, визначених статтею 35 Закону № 2449-VIII.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд у рішенні від 13.12.2019 № 7-р(II)/2019 наголосив на тому, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані виконувати свої функції та завдання у спосіб та в межах своєї компетенції, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини першої статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Згідно частини третьої статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

З змістом частини другої статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 № 794-VII (далі - Закон № 794-VII) Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Згідно пунктів 9, 10 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України: забезпечує проведення політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади; здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України у сферах соціальної політики, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій забезпечує проведення державної соціальної політики, вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечує соціальний захист громадян.

Кабінет Міністрів України здійснює також інші повноваження, визначені Конституцією та законами України (частина друга статті 20 Закону № 794-VII).

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 35 Закону № 2449-VIII регламентовано, що у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків його спадкоємцям виплачується одноразова грошова допомога.

Порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої цією статтею, встановлюються Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 35 Закону № 2449-VIII).

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що норми Конституції та Закону № 2449-VIII наділяють Кабінет Міністрів України повноваженнями із встановлення порядку, розмірів та умов виплати спадкоємцям одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) працівника дипломатичної служби за кордоном під час виконання ним посадових обов`язків.

У першу чергу, для цілей правильного вирішення спору у даній справі, важливим є визначення суті згаданих повноважень Уряду.

Так, поняття «повноваження» визначаються не лише правами певного суб`єкта, а й його обов`язками. У такому випадку повноваженням є право суб`єкта на вчинення певних дій, яке він зобов`язаний реалізувати при настанні певних умов. Тому, у справі, що розглядається норми Конституції та Закону № 2449-VIII наділили Кабінет Міністрів України не лише правом встановлення порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги, а й поклали на нього обов`язок встановити такий порядок, розміри та умови.

Зважаючи на викладене, приписи частини третьої статті 35 Закону № 2449-VIII наділяють Уряд не лише суб`єктивним правом, а й покладають на нього імперативний обов`язок встановити порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги.

На переконання колегії суддів, використана законодавцем правова конструкція частини третьої статті 35 Закону № 2449-VIII не потребує будь-яких інших вказівок для визначення за Урядом обов`язку з встановлення відповідного правового регулювання.

Надалі, в аспекті вирішення спору у даній справі, важливим є визначення моменту, з якого у Кабінету Міністрів України виникає згаданий обов`язок та строки його виконання.

Так, за загальним правилом, права та обов`язки виникають із набранням чинності нормою, яка їх встановлює.

У спірних правовідносинах Закон № 2449-VIII у відповідності до пункту 1 розділу XI набрав чинності 19.12.2018, зокрема через шість місяців з дня його опублікування. Тому, вже у день 19.12.2018 Кабінет Міністрів України мав забезпечити виконанням вимог частини третьої статті 35 Закону № 2449-VIII щодо встановлення порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги.

У свою чергу, зважаючи на тривалість розробки та затвердження нормативно-правового регулювання, забезпечити виконання вимог закону у день його опублікування не завжди є об`єктивно можливим. Тому, у законотворчій практиці зазвичай встановлюються строки, протягом яких органи державної влади матимуть змогу привести свої підзаконні нормативно-правові акти у відповідність вимогам новоприйнятого закону. Такі строки можуть відстрочувати або набрання самим законом чинності або ж виконання відповідними органами обов`язку щодо приведення у відповідність такого закону інших нормативно-правових актів.

У спірних правовідносинах законодавець фактично використав перший підхід, встановивши, що Закон № 2449-VIII набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім пункту 5 цього розділу, який набирає чинності з дня його опублікування (пункт 1 розділу XI).

У свою чергу, пунктом 5 розділу ХI Закону № 2449-VIII законодавець зобов`язав Кабінет Міністрів України у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Відтак, у спірних правовідносинах, обов`язки, які покладені на Кабінет Міністрів України Законом № 2449-VIII умовно можна розділити на дві групи:

1) обов`язки, визначені у частині третій статті 35 Закону № 2449-VIII, щодо встановлення порядку, розмірів, умов виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону № 2449-VIII, які мали бути повністю реалізовані через шість місяців з дня опублікування Закону № 2449-VIII - 19.12.2018;

2) обов`язки, визначені пунктом 5 розділу ХI Закону № 2449-VIII, щодо приведення своїх нормативно-правових актів та забезпечення приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом, що мали бути реалізовані протягом шести місяців з дня опублікування Закону № 2449-VIII - у період з 19.06.2018 по 19.12.2018.

За своїм змістом, друга група обов`язків є способом забезпечення виконання обов`язків першої групи, які у спірних правовідносинах є основними, так як мають безпосередній вплив на реалізацію права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, але не виключно, позивачем.

Щодо форми та порядку виконання Кабінетом Міністрів України покладених на нього Законом № 2449-VIII обов`язків, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Частиною першою статті 49 Закону № 794-VII встановлено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

У частині другій статті 49 Закону № 794-VII зазначено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Відповідно до частин другої, третьої статті 50 Закону № 794-VІІ проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 параграфу 32 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.11.2011 № 1156; далі - Регламент) розроблення проекту акта починається невідкладно після отримання відповідного завдання та триває виходячи з необхідності врахування у загальному часі підготовки проекту акта вимог, встановлених цим Регламентом щодо часу, достатнього для погодження проекту акта заінтересованими органами, та часу, достатнього для проведення Мін`юстом правової експертизи.

Отже, Кабінет Міністрів України на основі та на виконання законів України уповноважений видавати акти нормативного характеру у формі постанов, розробка та прийняття якої здійснюється з урахуванням необхідності проходження всіх встановлених процедур та погоджень.

Відповідачем не спростовано, що ні станом на кінець строку, визначеного Законом № 2449-VIII - 19.12.2018, ні станом на час звернення позивача до суду із позовом, що розглядається у даній справі, ні станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, Кабінетом Міністрів України не виконані згадані обов`язки, які були покладені на нього Законом № 2449-VIII, не прийнятий відповідний нормативно-правовий акт, не визначені порядок, розміри, умови виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 35 Закону № 2449-VIII.

Допустивши таку бездіяльність Кабінет Міністрів України порушив право позивача на соціальний захист, що закріплене у статті 46 Основного Закону, та право на отримання одноразової грошової допомоги, яке встановлене у статті 35 Закону № 2449-VIII.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист .

Зважаючи на те, що оскаржувана бездіяльність відповідача порушила права позивача, суд першої інстанції вірно визнав таку бездіяльність протиправною та зобов`язав відповідача поновити порушені права шляхом виконання обов`язків, які були покладені на Уряд Законом № 2449-VIII.

Посилання відповідача на неможливість прийняття відповідного нормативно-правового акта з огляду на те, що проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами та іншими органами влади, колегію суддів відхиляється, оскільки це не спростовує факт невиконання вимог закону.

З дня опублікування Закону № 2449-VIII до набрання всіма його положеннями чинності Уряд мав більш ніж достатньо часу для забезпечення виконання його вимог. Процедура розробки нормативного акту, координація та контроль за діяльністю підпорядкованих центральних органів виконавчої влади належить до компетенції Кабінету Міністрів України, а тому він не вправі виправдовувати свою протиправну бездіяльність виникненням труднощів у вказаних питаннях.

Кабінет Міністрів України будучи вищим органом у системі органів виконавчої влади не може посилатись на допущення бездіяльності підпорядкованими йому суб`єктами, обґрунтовуючи таким чином свою протиправну бездіяльність, яка порушує права громадян. Окрім того, у своїй діяльності відповідач має дотримуватись принципу «належного урядування», який полягає у тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За таких обставин, колегія суддів не приймає виправдання Урядом своєї бездіяльності процедурою щодо розробки та затвердження нормативно-правових актів та бездіяльністю інших органів у ході здійснення такої процедури.

Безпідставним є також посилання скаржника на те, що пункт 5 розділу ХI Закону № 2449-VIII не покладає на відповідача обов`язок з розробки нових нормативно-правових актів. Колегія суддів звертає увагу, що припис «привести свої нормативно-правові акти у відповідність» стосується як зміни існуючих актів шляхом прийняття інших актів, які вносять відповідні зміни, так і прийняття нових актів, які запроваджують нове правове регулювання.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу про обов`язок Кабінету Міністрів України забезпечувати виконання приписів закону, зокрема у справах №№ 826/8546/18, 826/14550/18. Правові висновки суду касаційної інстанції, що викладені у постановах у цих справах, щодо обов`язку Уряду приводити свої акти у відповідність закону, є застосовними також і у справі, що розглядається.

Прийняття Кабінетом Міністрів України постанови «Про затвердження Порядку, розмірів та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) за кордоном працівника дипломатичної служби чи втрати ним працездатності» від 05.01.2024 № 15 є свідченням добровільного виконання відповідачем рішення суду у даному спорі. Прийняття цієї постанови не відміняє протиправної бездіяльності, яка мала місце з 19.12.2018, та не свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції щодо обов`язку відповідача затвердити спірні порядок, розміри та умови виплати одноразової грошової допомоги.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2023 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складений 12.02.2024.