Справа № 200/4378/23
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року справа №200/4378/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року (повне судове рішення складено 26 жовтня 2023 року) у справі № 200/4378/23 (суддя в І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначено, що він є учасником бойових дій та з 25 липня 2016 по 09 травня 2023 року проходив військову службу у Донецькому обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Позивач зазначав, що згідно наказу № 163 від 25 липня 2016 року його було зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 на всі види забезпечення та з 25 липня 2016 року визначено таким, що приступив до виконання службових обов`язків. Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10 травня 2023 року №136, його з 10 травня 2023 року було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Позивач зауважив, що протягом проходження ним військової служби у відповідача у період з 30.01.2020 по день звільнення зі служби, відповідач невірно обчислював розміри його посадового окладу та окладу за військове звання (застосував прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений законом на 01 січня відповідного календарного року та є вищим), що призвело до виплати позивачу грошового забезпечення в меншому розмірі, та відповідно, до порушення його права на належне грошове забезпечення. Позивач зазначав, що також невірно та не в повному обсязі була нарахована та виплачена йому індексація грошового забезпечення. Позивач зауважив, що з метою поновлення своїх прав та досудового врегулювання спору він звернувся до відповідача з проханням здійснити перерахунок його грошового забезпечення та індексації, здійснити їх виплату, але відповідачем було надано відповідь, якою командуванням Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки йому було відмовлено у поновлені його охоронюваних законом прав. Позивач вважав вказані дії відповідача протиправними та такими що порушують його права, тому звернувся з даним позовом до суду.

Позивач просив визнати протиправними дії відповідача щодо застосування з 30 січня 2020 року по 09 травня 2023 року при обчисленні позивачу грошового забезпечення в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року; зобов`язати відповідача здійснити з 30 січня 2020 року по 09 травня 2023 року позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення (розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням) шляхом застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова № 704), з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 25.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 25.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу всієї суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 в повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які виразились у незастосуванні п. 4 Постанови № 704 в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, та п. 1 Приміток до Додатку 1 та Приміток до Додатку 14 до цієї постанови при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 29 січня 2020 року по 09 травня 2023 року (включно), шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704.

Зобов`язано Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити з 29 січня 2020 року по 09 травня 2023 року ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) перерахунок та виплату грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 26 липня 2016 по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяцю січень 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення.

Зобов`язано Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 26 липня 2016 по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяцю січень 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення.

Визнано протиправною бездіяльність Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягала у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення відповідно до абз.абз.3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно.

Зобов`язано Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю за період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно відповідно до абз.абз.3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ним правомірно проводився розрахунок складових грошового забезпечення позивача саме з тих показників, які визначені пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції Постанови № 103), а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, передбачений додатком 1 та відповідно додатком 14.

Постановою № 1013 Урядом фактично визначено підвищення з грудня 2015 року грошових доходів населення задіяного в бюджетній сфері з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом (сума підвищення доходу повинна перевищити суму індексації за грудень 2015 року), з тією метою, щоб з січня 2016 року розпочати знову обчислювати індекс споживчих цін для проведення індексації.

Крім того, Постановою № 1013 запроваджено єдині підходи при проведенні індексації грошових доходів населення у разі їх підвищення починаючи з грудня 2015 року, зокрема: підвищення грошових доходів населення задіяного в бюджетній сфері з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом за грудень 2015 року; для проведення подальшої індексації доходів обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078.

Зауважує, що грудень 2015 року є місяцем підвищення грошових доходів населення (грошового забезпечення військовослужбовців) випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозного рівня інфляції. Відповідно, для проведення подальшої індексації доходів, обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 відповідно до Порядку № 1078.

Зазначає, що висновок про відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу ґрунтується також на тому, що відповідно до ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням місцевого суду без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 виданим Володарським РВ ГУ УМВС України в Донецькій області 31.07.2009. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій виданим Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 від 31.10.2016 серії НОМЕР_5 .

Ухвалою місцевого суду від 15.08.2023 відповідачу був встановлений строк для надання на адресу суду разом із відзивом на позовну заяву наступних документів: довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 з 25 липня 2016 по 09 травня 2023 року; довідки виплаченої грошової індексації позивачу за період з 25.07.2016 по 28.02.2018 року з зазначенням базового місяця, який застосовувався для розрахунку індексації грошового забезпечення; довідки виплаченої грошової індексації позивачу за період з 01.03.2018 по 09.05.2023 року з зазначенням базового місяця який застосовувався для розрахунку індексації грошового забезпечення; довідки виплаченого грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року та березень 2018 року; довідки з зазначенням в ній прожиткового мінімуму для працездатних осіб який приймався при нарахуванні та виплаті позивачу грошового забезпечення за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки; копію наказу №163 від 25 липня 2016 року та копію наказу, яким позивача було виключено зі списків особового складу Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено судом, на адресу суду 28.08.2023 від відповідача був надісланий лише відзив на позовну заяву, довіреність, наказ на самопредставництво, інших документів зазначених в ухвалі суду про відкриття провадження по цій справі відповідачем надано не було.

Враховуючи вищезазначене, розглянувши надані документи позивачем, а також відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача у його відзиві, судами встановлено, що позивач проходив військову службу на посадах Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з 25 серпня 2016 по 09 травня 2023 року.

Як встановлено судами, не заперечується відповідачем підтверджується наявною в матеріалах позовної заяви копією заяви, позивач звернувся до відповідача з заявою від 26.06.2023 з проханням повідомити його: чи проводився йому у період з 25.06.2016 по 28.02.2018 розрахунок та виплата індексації грошового забезпечення виходячи при розрахунку індексації з базового місяця нарахування індексації січень 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку № 1078; просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за періоди з 25.06.2016 по 28.02.2018, виходячи при розрахунку індексації з базового місяця нарахування індексації січень 2008 року, якщо такі виплати не здійснювалися вчасно; просив повідомити його чи проводився у період з 01.03.2018 по 31.12.2022 розрахунок та виплата йому індексації грошового забезпечення з урахуванням положень абз.абз.4-6 п.5 Постанови № 1078, та в якому розмірі; просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за періоди з 01.03.2018 по 31.12.2022 з урахуванням положень абз.абз.4-6 п.5 Порядку № 1078, якщо такі виплати не здійснювались вчасно; просив повідомити його чи проводився у період з 29.01.2020 по 09.05.2023 розрахунок грошового забезпечення із використанням для розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року, оскільки з 29.01.2020 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 від 29.01.2020 було фактично відновлено юридичну дію п.4 Постанови № 707 військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року та така норма мала діяти до вступу в законну силу Постанови № 481 від 12.05.2023; просив нарахувати та виплатити грошове забезпечення та інші додаткові виплати в період з 29.01.2020 по 09.05.2023 з використанням для розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року, якщо такі виплати не здійснювались вчасно; надати розгорнутий звіт про виплату додаткової грошової винагороди передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168. Також у даній заяві позивач просив надати йому наступні документи: накази про прийняття його на службу та її проходження; довідки про отримане ним грошове забезпечення з розбивкою по його складових (видах оплати) за періоди з 25.06.2016 по 09.05.2023 з обов`язковим зазначенням тарифного розряду; довідку про розмір виплаченої додаткової грошової винагороди передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168.

Відповідач на вищезазначену заяву позивача надав відповідь від 17 липня 2023 року № 09/02/437, в якій зазначив наступне, що на заяву позивача від 26.06.2023 стосовно нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 09.05.2023 з використанням для розрахунку посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року, Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повідомляє наступне. Пунктом 4 Постанови № 704 визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і 14. В цьому пункті не визначено брати до уваги примітки до цих додатків, а також регулятивна частина Постанови № 704 має більшу законну силу ніж додатки до неї. Постановою КМУ від 28.10.2020 №1038 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України» від 23.11.2006 №1644 і від 30.08.2017 № 704 врегульоване питання щодо приміток до Постанови № 704, тобто посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 Порядку № 1078. Вам був встановлений 19 тарифний розряд і посадовий оклад визначений шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня 2018 року-1762,00 грн., на відповідний коефіцієнт згідно з додатком 1 - 2,48, що склало 4370,00 грн. Ваше військове звання «капітан» і оклад за військовим званням визначений шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня 2018 року - 1762,00 грн. на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатком 14 - 0,72, що склало 1200,00 грн. На момент набрання чинності постановою № 704 від 01.03.2018 пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 постанови № 103, а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року. Постановою КМУ від 28.10.2020 № 1038 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України» від 23.11.2006 № 1644 і від 30.08.2017 № 704 врегульоване питання щодо приміток до Постанови №704, тобто посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 Постанови № 704. Відповідних рішень та розпоряджень стосовно зазначеного в заяві питання до Донецького ОТЦК та СП не надходило. Підстав для здійснення позивачу повторного розрахунку грошового забезпечення - не має. З вищевказаного нарахування та виплата позивачу грошового забезпечення, за період з 29.01.2020 по 09.05.2023 провадилась відповідно до чинного законодавства.

Також відповідачем на вищезазначену заяву позивача стосовно інших зазначених ним питань у його заяві було надано відповідь від 17 липня 2023 року №09/02/436, в якій відповідач зазначив наступне, правила проведення індексації грошових доходів населення визначені Порядком № 1078. Відповідно до п. 1.14 розділу 1 наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (який діяв з 01.01.2008 до 28.02.2018), роз`яснення з питань застосування норм цієї Інструкції та інших нормативно-правових актів з питань виплати грошового забезпечення надаються директором Департаменту фінансів Міністерства оборони України та іншими посадовими особами в межах їх компетенції відповідно до законодавства України. Так, Листом директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/9/1/2 від 04.01.2016 індексація грошового забезпечення військовослужбовцям починаючи з 01 січня 2016 року припинена до окремого рішення, у зв`язку з відсутністю механізму її нарахування військовослужбовцям, у той же час, відповідно до роз`яснень Міністерства Соціальної політики України від 08.08.2017 №13700/3 та від 08.08.2017 №78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. Відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Згідно статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» п.6 Порядку № 1078 індексація грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Оскільки військова частина є бюджетною організацією, матеріальні цінності якої перебувають у державній власності, а тому джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошових доходів є Державний бюджет України, яким з січня 2016 року по лютий 2018 року не було закладено асигнувань на індексацію грошового забезпечення. Грошове забезпечення, в тому числі індексація, виплачувалась в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Індексація грошового забезпечення починаючи з 25 липня 2016 року по 28 лютого 2018 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, у зв`язку з не закладенням до бюджету коштів для виплати індексації в період з січня 2016 року по лютий 2018 року. Згідно листа Юридичного департаменту Міністерства оборони України від 03.10.2019 № 298/5/2867, при зверненні до військової частини осіб, звільнених з військової служби та в установленому законодавством порядку виключених зі списків особового складу військової частини, рекомендується враховувати пункт 3 рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі 620/4218/18, а змістом якого, зміна фактичних обставин справи і правового регулювання спірних правовідносин є обставинами, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі. Виплату індексації в таких випадках, на думку Департаменту, слід здійснювати на підставі відповідних рішень суду після набрання ними законної сили. У зв`язку з чим, провести виплату індексації грошового забезпечення за період з 25.07.2016 по 28.02.2018 не має можливості. Ураховуючи, що в березні 2018 року у військовослужбовців посадові оклади збільшилися (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»), індексація грошового забезпечення за цей місяць не провадиться, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації розраховується з квітня 2018 року (місяця наступного за місяцем в якому відбувається підвищення посадових окладів. Індексація грошових доходів населення здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, з урахуванням якого величина індексу споживчих цін за попередні місяці (наростаючим підсумком) перевищила поріг індексації 103%. Тобто, індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року по жовтень 2018 року (який опубліковано в листопаді 2018 року), перевищив поріг індексації і становив 103,7% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7%), або 1,037. У зв`язку з цим, тільки у грудні 2018 року у військовослужбовців настало право для проведення індексації грошового забезпечення по індексу 3,7% (103,7% - 100%). Відповідно до абз.5 п. 5 та додатку № 4 Порядку № 1078 з грудня 2015 року встановлено, що у зв`язку з підвищенням посадового окладу під час порівняння суми підвищення заробітної плати (грошового забезпечення) та суми індексації у місяці підвищення повинні враховуватись всі складові заробітної плати/грошового забезпечення, які не мають разового характеру виплати. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 04.07.2017 № 58/0/66-17 порівняння суми підвищення грошового забезпечення із сумою індексації здійснюється в умовах місяця, у якому відбулося таке підвищення (тобто порівнюються ні попередні місяці нарахованого грошового забезпечення з поточним місяцем нарахованого грошового забезпечення, а в умовах місяця підвищення грошового забезпечення, в якому враховані всі його складові встановлені з 01 березня 2018 року - для посадового окладу до 01 березня 2018 року та для посадового окладу з 01 березня 2018 року (приклад обчислення індексації зазначений в додатку № 4 Порядку № 1078 з грудня 2015 року, відповідно до якого проведений розрахунок, який додається). Позивачу був встановлений посадовий оклад до 01 березня 2018 року -1030,00 грн., з 01 березня 2018 року - 3470,00 грн. Грошове забезпечення до 01 березня 2018 року склало - 3820,10 грн., з 01 березня 2018 року - 10967,70 грн. Сума підвищення грошового забезпечення склала - 7147,60 грн., що перевищує суму індексації, яка склалася в березні 2018 року по базовому місяцю січень 2008 року - 4463,15 грн. У зв`язку з вище зазначеним індексація грошового забезпечення починаючи з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року позивачу нараховувалась і виплачувалась відповідно до вище вказаних норм та чинного законодавства.

Відповідно до наявної в матеріалах справи, архівної відомості з серпня 2016 по травень 2023 роки сформованої по ОСОБА_1 та наданої в якості доказів відповідачем на заяву позивача від 17.07.2023 №09/02/433 з якої вбачається, що за спірний період позивачу з 29 січня 2020 по 09 травня 2023 роки нараховувався та виплачувався посадовий оклад з січня 2020 по лютий (включно) 2023 року у розмірі 4370,00 грн., березень 2023 року 5020,32 грн., квітень 2023 року 4930,00 грн., травень 2023 року 5983,08 грн.; оклад за військовим званням з січня 2020 по вересень 2021 року (включно) у розмірі 1 200,00грн., жовтень 2021 року 1324,20 грн., з листопада 2021 року по квітень 2023 року (включно) 1270,00 грн., травень 2023 року 1597,74 грн.

Другим спірним питанням та однією з позовних вимог позивача є визнання протиправною бездіяльність відповідача стосовно не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 25.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року та як похідна вимога зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 25.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.

З вищезазначеної архівної відомості, сформованої по позивачу за спірний період з 01.08.2016 по 28.02.2018, вбачається наступне нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивача: серпень 2016 року 0,00 грн.; вересень 2016 року 0,00 грн.; жовтень 2016 року 0,00 грн.; листопад 2016 року 0,00 грн.; грудень 2016 року 0,00 грн.; січень 2017 року 0,00 грн.; лютий 2017 року 0,00 грн.; березень 2017 року 0,00 грн.; квітень 2017 року 0,00 грн.; травень 2017 року 0,00 грн.; червень 2017 року 0,00 грн.; липень 2017 року 0,00 грн.; серпень 2017 року 0,00 грн.; вересень 2017 року 0,00 грн.; жовтень 2017 року 0,00 грн.; листопад 2017 року 0,00 грн.; грудень 2017 року 0,00 грн.; січень 2018 року 0,00 грн.; лютий 2018 року 0,00 грн.

Третім спірним питанням та однією з позовних вимог позивача є визнання протиправною бездіяльність відповідача стосовно не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та, як похідна вимога, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 в повному обсязі з урахуванням раніше виплаченої індексації.

З вищезазначеної архівної відомості, сформованої по позивачу за спірний період з 01.03.2018 по 31.12.2022, вбачається наступне нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивача: березень 2018 року 0,00 грн.; квітень 2018 року 0,00 грн.; травень 2018 року 0,00 грн.; червень 2018 року 0,00 грн.; липень 2018 року 0,00 грн.; серпень 2018 року 0,00 грн.; вересень 2018 року 0,00 грн.; жовтень 2018 року 0,00 грн.; листопад 2018 року 0,00 грн.; грудень 2018 року 71,08 грн.; січень 2019 року 71,08 грн.; лютий 2019 року 71,08 грн.; березень 2019 року 134,47 грн.; квітень 2019 року 134,47 грн.; травень 2019 року 134,47 грн.; червень 2019 року 134,47 грн.; липень 2019 року 206,72 грн.; серпень 2019 року 206,72 грн.; вересень 2019 року 206,72 грн.; жовтень 2019 року 0,00 грн.; листопад 2019 року 206,72 грн.; грудень 2019 року 206,72 грн.; січень 2020 року 216,51 грн.; лютий 2020 року 216,51 грн.; березень 2020 року 216,51 грн.; квітень 2020 року 216,51 грн.; травень 2020 року 216,51 грн.; червень 2020 року 216,51 грн.; липень 2020 року 216,51 грн.; серпень 2020 року 226,29 грн.; вересень 2020 року 226,29 грн.; жовтень 2020 року 226,29 грн.; листопад 2020 року 226,29 грн.; грудень 2020 року 226,29 грн.; січень 2021 року 233,81 грн.; лютий 2021 року 331,42 грн.; березень 2021 року 331,42 грн.; квітень 2021 року - 331,42 грн.; травень 2021 року - 415,41 грн.; червень 2021 року 415,41 грн.; липень 2021 року 415,41 грн.; серпень 2021 року 540,03 грн.; вересень 2021 року 540,03 грн.; жовтень 2021 року 540,03 грн.; листопад 2021 року 540,03 грн.; грудень 2021 року 540,03 грн.; січень 2022 року 563,19 грн.; лютий 2022 року 563,19 грн.; березень 2022 року 672,35 грн.; квітень 2022 року 672,35 грн.; травень 2022 року 672,35 грн.; червень 2022 року 913,01 грн.; липень 2022 року 1017,21 грн.; серпень 2022 року 1066,00 грн.; вересень 2022 року 1281,80 грн.; жовтень 2022 року 1281,80 грн.; листопад 2022 року 1281,80 грн.; грудень 2022 року 1424,80 грн.

Отже спірним питанням у цій справі є нарахування та виплата відповідачем позивачу грошового забезпечення, а саме посадового окладу, окладу за військовим званням та інших додаткових виплат із застосуванням за період служби позивача з 29.01.2020 по 09.05.2023 прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлених законом на 01 січня 2018 року, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлених законом на відповідний рік несення служби позивачем, а також нарахування та виплата індексації грошового забезпечення позивача за період несення ним служби з 25.07.2016 по 31.12.2022.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частиною 4 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011) передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 1 Постанови № 704 затверджені, зокрема, тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» (далі - Постанова № 103), п. 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, в Постанові № 704 пункт 4 викладено в такій редакції: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Постанова № 103 набрала чинності 24 лютого 2018 року.

Проте, зміст приміток до додатків 1 та 14 Постанови № 704 не був приведений у відповідність з нормою п. 4 цієї ж постанови.

Згідно з п. 4 Постановою № 704 в редакції Постанови № 103, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6 Постанови № 103, яким, зокрема, були внесені зміни до в п. 4 Постанови У № 704.

Отже, зміни до п. 4 Постанови № 704, внесені п. 6 Постанови № 103, з 29 січня 2020 року не підлягають застосуванню.

Таким чином, відповідно до п. 4 Постанови № 704 в редакції, яка діяла до внесення змін п. 6 Постанови № 103, та вимог п. 1 Приміток до додатку 1 та Примітки до додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29 січня 2020 року мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Закон України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями ст. 1 якого державні соціальні стандарти це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (ст. 6 Закону № 2017).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 92 Конституції України, виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (п. 1) та порядок встановлення державних стандартів (п. 3).

Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів (окладів за військове (спеціальне) звання) із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому, п. 8 Прикінцевих положень Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294) та Закон України від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» (далі - Закон № 1082), Закон України від 2 грудня 2021 року №1928-IX «Про державний бюджет України на 2022 рік» (далі - Закон № 1928), Закону України від 3 листопада 2022 року № 2710-IX «Про державний бюджет України на 2023 рік» (далі - Закон № 2710) - таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року, на 2020, 2021, 2022 та 2023 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військове (спеціальне) звання, розрахованих згідно з Постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01 січня 2020 року набрання чинності Законом № 294 не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави перебуває право визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв, і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Відповідно до ст. 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в ч. 3 ст. 7 КАС правила, а також враховуючи на те, що з 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військове (спеціальне) звання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу Закону № 294, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Верховний Суд в постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21 навів такі висновки: з 01 січня 2020 року положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів; встановлене положеннями п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

Аналогічний висновок наведений Верховним Судом в постановах від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21, від 28 лютого 2023 року у справі № 380/18850/21.

При цьому під час розгляду справи № 380/18850/21 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) положень п. 4 Постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинна до набрання законної сили Постановою № 103.

Слід врахувати, що неправильне обчислення посадового окладу та окладу за військове звання призвело до неправильного нарахування інших складових грошового забезпечення (щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), розмір яких визначається з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.

Отже судами встановлено, що відповідачем при нарахуванні та виплаті позивачу його грошового забезпечення, а саме посадового окладу, окладу за військовим званням за період з 29 січня 2020 по 09 травня 2023 року застосовувався при обчисленні розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 1 січня 2018 року, замість розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2020 року, 1 січня 2021 року, 1 січня 2022 року та 1 січня 2023 року відповідно, що насамперед підтверджується відзивом відповідача на позовну заяву, відповіддю відповідача від 17 липня 2023 року №09/02/437, архівними відомостями від 17 липня 2023 року за №09/02/433, №09/02/434 та не заперечується відповідачем.

Згідно з вимогами частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені фактичні обставини та виходячи з правового регулювання спірних правовідносин враховуючи вищезазначене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що дії відповідача які виразились у незастосуванні п. 4 Постанови № 704 в редакції, чинній до 24 лютого 2018 року, та п. 1 Приміток до Додатку 1 та Приміток до Додатку 14 до цієї постанови при обчисленні позивачу розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням в період з 29 січня 2020 року по 09 травня 2023 року (включно), шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704, підлягає визнанню протиправними та як наслідок для забезпечення повного та ефективного захисту порушеного права позивача на належне грошове забезпечення слід зобов`язати відповідача здійснити з 29 січня 2020 по 09 травня 2023 року позивачу перерахунок та виплату грошового забезпечення, включаючи щомісячні основні і додаткові види грошового забезпечення, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704, та виплатити різницю з урахуванням виплачених сум.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 25.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 25.07.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

У частині 5 ст. 2 «Про індексацію грошових доходів населення» вказано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст. 5 вказаного Закону, підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації цих положень Закону Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 № 1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно з п. 11 вказаного Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз.8 п. 4 Порядку).

Відповідно до п. 6 Порядку, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови № 1294, затверджена схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України, Національної гвардії та Держспецтрансслужби за основними типовими посадами, з якої випливає, що з січня 2008 року не відбувалася зміна посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України, Національної гвардії та Держспецтрансслужби за основними типовими посадами.

Отже, з 25 липня 2016 року позивач має право на проведення індексації його грошових доходів, виходячи з базового місяця січня 2008 року.

Додатково слід зазначити, що відповідно до висновків викладених у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 по справі № 400/3826/21, в якій зазначено, що на основі усталеної практики тлумачення поняття дискреційних повноважень та з огляду на об`єкти, підстави й умови для проведення індексації, що встановлені статтями 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пунктами 1-1, 2, 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, суд дійшов висновку про те, що повноваження військової частини стосовно визначення січня 2008 року місяцем підвищення доходу ОСОБА_1, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року до 28 лютого 2018 року, не є дискреційними. Цей висновок пояснюється тим, що місяць підвищення доходу для такої індексації визначається нормативно і залежить тільки від місяця підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займав позивач. Відповідно зростання інших постійних складових грошового забезпечення, без підвищення таких ставок (окладів), не має наслідком зміну місяця підвищення доходу позивача. Відтак відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць місяцем грошового доходу, ніж той, у якому востаннє відбулося підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займав позивач. У випадку ОСОБА_1 законодавець установив один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки військової частини з 1 грудня 2015 року - здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації наростаючим підсумком із місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), та провести індексацію грошового забезпечення, коли величина цього індексу перевищить поріг індексації у розмірі 101 відсоток (до 1 січня 2016 року) чи 103 відсотки (після 1 січня 2016 року). Цей висновок відповідає правовій позиції Суду, викладеній у постановах від 29 листопада 2021 року у справі № 120/313/20-а, від 26 січня 2022 року у справі № 400/1118/21, від 20 квітня 2022 року у справі № 420/3593/20 та ін., стосовно трактування дискреційних повноважень державного органу у випадку визначення місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення. Підстави для відступу від указаної правової позиції відсутні.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) засіб захисту повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9).

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що вирішення питання щодо визначення базового місяця, який належить застосувати при обчисленні індексу споживчих цін для розрахунку грошового забезпечення позивача за період з 25.07.2016 по 28.02.2018, сприятиме досягненню мети правосуддя та цілей ефективного захисту судом порушеного права позивача.

Указаний висновок відповідає правовій позиції і підходу, які застосував Верховний Суд у постанові від 12.05.2022 у справі № 580/3335/21 з подібними правовідносинами (пункти 26-34).

У цьому контексті слід зазначити, що з аналізу положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації (пункти 43-44 постанови Верховного Суду від 27.04.2021 у справі № 380/1513/20).

Крім цього, згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, від 20.11.2019 у справі № 620/1892/19, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Стосовно справ з подібними правовідносинами, то Верховний Суд у своїй практиці указував на те, що повноваження державних органів стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення не є дискреційними, оскільки законодавцем установлено один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого в розмірі 103 відсотки.

Зазначені висновки Суд виклав у постановах від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а, від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, від 20.04.2022 у справі № 420/3593/20, від 09.06.2022 у справі № 600/524/21-а.

Так, розтлумачивши пункти 2, 5 Порядку № 1078, у згаданих справах № 400/1118/21 і № 420/3593/20 Верховний Суд указав, що для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.

Одночасно з цим, суд зазначив, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Водночас нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

З рештою на основі аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що місяць, у якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

Правовідносини у наведених справах і у цій справі є подібними, а відтак указаний висновок є релевантним до цієї справи.

В цьому контексті слід звернути увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців. Указана постанова була чинна з 01.01.2008 до 01.03.2018.

Судами встановлено, що відповідач не проводив нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період: з 25 липня 2016 року по 28 лютого 2018 року, що підтверджується відзивом на позовну заяву, відповіддю відповідача від 17 липня 2023 №09/02/436; архівними відомостями з серпня 2016 по травень 2023 року виданою відповідачем від 17.07.2023 №09/02/433, №09/02/434.

Окремо судами було встановлено, що відповідачем не було надано на адресу суду та на заяву відповідача архівної відомості щодо грошового забезпечення позивача за липень 2016 року, що унеможливлює встановити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивача за липень 2016 року. В той же час з відповіді відповідача від 17.07.2023 №09/02/436, судом встановлено наступне: - «Індексація грошового забезпечення починаючи з 25 липня 2016 року по 28 лютого 2018 року Вам не нараховувалася та не виплачувалась, у зв`язку з не закладенням до бюджету коштів для виплати індексації в період з січня 2016 по лютий 2018 року. Згідно листа Юридичного департаменту Міністерства оборони України від 03.10.2019 № 298/5/2867, при зверненні до військової частини осіб, звільнених з військової служби та в установленому законодавством порядку виключених зі списків особового складу військової частини, рекомендується враховувати пункт 3 рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року по справі 620/4218/18, за змістом якого, зміна фактичних обставин справи і правового регулювання спірних правовідносин є обставинами, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі. Виплату індексації в таких випадках, на думку Департаменту, слід здійснювати на підставі відповідних рішень суду після набрання ними законної сили. З вище вказаного, провести виплату індексації грошового забезпечення за період з 25.07.2016 по 28.02.2018 не має можливості». Отже враховуючи вищезазначене, підтверджується відсутність сплати позивачу взагалі індексації грошового забезпечення за період несення ним служби з 25.07.2016 по 28.02.2018.

Слід зазначити, що з січня 2008 року посадовий оклад позивача не змінювався. Він змінився лише в березні 2018 року на підставі Постанови № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Отже, відповідно до положень Порядку № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 25.07.2016 по 28.02.2018.

З огляду на вищезазначене та з метою ефективного захисту порушеного права позивача на отримання в повному обсязі індексації грошового забезпечення у період з 26.07.2016 по 28.02.2018, суд встановив необхідність визначення січня 2008 року місяцем для обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів позивача за вказаний період.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який визнав протиправною бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 26 липня 2016 по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяцю січень 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 26 липня 2016 по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяцю січня 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення.

Стосовно позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу всієї суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та як похідна вимога зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 в повному обсязі, з урахуванням раніше виплачених сум індексації.

Зміна грошового забезпечення військовослужбовців відбулась з 01.03.2018 у зв`язку з набранням чинності Постановою № 704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу. Це стало підставою для зміни місяця підвищення (базового місяця) у цілях нарахування індексації військовослужбовцям на березень 2018 року.

Пунктом 4 цієї постанови встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, Постановою № 704 визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, а також змінено (підвищено) розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Отже, враховуючи те, що підвищення посадового окладу позивача з березня 2018 року відбулося у зв`язку із прийняттям Постанови № 704, якою змінено (підвищено) розміри окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням відповідних категорій військовослужбовців, саме березень 2018 року в контексті застосування у спірних правовідносинах норми абзацу першого пункту 5 Порядку № 1078 є місяцем підвищення доходів позивача (базовим місяцем), а тому значення індексу споживчих цін у цьому місяці приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно із абзацом 2 пункту 5 Порядку № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Водночас, відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, з квітня 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%.

Разом з цим, у контексті спірних правовідносин необхідно звернути увагу на те, що питання виплати суми індексації у місяці підвищення грошових доходів, а також виплати визначеної суми індексації до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) врегульовано абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку №1078.

Так, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суми індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Отже, для вирішення питання про наявність підстав для виплати індексації у місяці підвищення доходу (базовому місяці) необхідно враховувати дві складові: розмір підвищення грошового доходу особи та суму індексації, що склалася у місяці підвищення цього грошового доходу і встановлювати, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу особи суму індексації, що склалася у місяці його підвищення.

Так, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то індексація не нараховується; якщо ж розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. При цьому, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 Порядку №1078.

Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядок № 1078 такого поняття не містять.

Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Проте постановою Уряду № 1013 від 9 грудня 2015 року цей Додаток був викладений у новій редакції і з 1 грудня 2015 року у цьому Додатку, як і в цілому Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

З 1 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року до 1 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає Суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковим для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

З урахуванням того факту, що 1 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_1 , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

У цьому контексті слід зауважити, що з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Так, в рамках розгляду даної справи суд повинен встановити:

- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);

- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).

Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Указані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 29 березня 2021 року у справі № 380/5493/21, від 6 квітня 2023 року у справі № 420/11424/21 з подібними правовідносинами.

Суд першої інстанції зауважив, що розмір грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року (що підтверджується архівною відомістю відповідача від 17.07.2023 №09/02/433 становив 14 869,60 грн. (1030,00 грн. посадовий оклад, оклад за військовим званням 110,00 грн., надбавка за вислугу років - 228,00 грн., таємність 103,00 грн., премія офіц. 4326,00 грн., винагорода за АТО 4500,00 грн., надбавка за особливості проходження служби 10% - 684,00 грн., щомісячна додаткова грошова винагорода 3888,60 грн.; а у березні 2018 року 15364,00 грн. (1030,00 грн. посадовий оклад, оклад за військовим званням 110,00 грн., надбавка за вислугу років - 228,00 грн., таємність 103,00 грн., премія офіц. 4635,00 грн., винагорода за АТО 4500,00 грн., надбавка за особливості проходження служби 10% - 684,00 грн., щомісячна додаткова грошова винагорода 4074,00 грн.) Отже, різниця становить 15364,00 14869,60 = 494,40 грн.

Стосовно наявної в матеріалах справи довідки відповідача від 17.07.2023 №09/02/432 порівняння підвищеного грошового забезпечення із сумою індексації ОСОБА_1 на запит від 26.06.2023 та зазначеного відповідачем у його відповіді від 17.07.2023 №09/02/436: - «Відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 04.07.2017 № 58/0/66-17 порівняння суми підвищення грошового забезпечення із сумою індексації здійснюється в умовах місяця, у якому відбулося таке підвищення (тобто - порівнюються ні попередні місяці нарахованого грошового забезпечення з поточним місяцем нарахованого грошового забезпечення, а в умовах місяця підвищення грошового забезпечення, в якому враховані всі його складові встановлені з 01 березня 2018 року - для посадового окладу до 01 березня 2018 року та для посадового окладу з 01 березня 2018 року (приклад обчислення індексації зазначений в додатку №4 Порядку № 1078 з грудня 2015 року, відповідно до якого проведений розрахунок, який додається). Позивачу був встановлений посадовий оклад до 01 березня 2018 року -1030,00 грн., з 01 березня 2018 року - 3470,00 грн. Грошове забезпечення до 01 березня 2018 року склало - 3820,10 грн., з 01 березня 2018 року - 10967,70 грн. Сума підвищення грошового забезпечення склала - 7147,60 грн., що перевищує суму індексації, яка склалася в березні 2018 року по базовому місяцю січень 2008 року - 4463,15 грн. У зв`язку з вище зазначеним індексація грошового забезпечення починаючи з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року позивачу нараховувалась і виплачувалась відповідно до вище вказаних норм та чинного законодавства».

Суд першої інстанції не погодився з вищезазначеним, враховуючи наявну в матеріалах справи архівну відомість з 2016 року по травень 2023 року, з якої як вже зазначалось вище, різниця становить 494,40 грн, та розрахунки були виконані на підставі висновків зазначених у постановах Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 29 березня 2021 року у справі № 380/5493/21, від 6 квітня 2023 року у справі № 420/11424/21 з подібними правовідносинами та суд не має підстав відступати від цих висновків.

Проте, такі висновки місцевим судом зроблені внаслідок неуважного вивчення матеріалів справи.

Як зазначено вище, підвищення грошового забезпечення відбулось в березні 2018 року згідно змін в законодавстві, внаслідок, в тому числі, підвищення посадового окладу.

В той же час, наводячи порівняльні дані щодо розміру грошового забезпечення позивача в лютому та березні 2018 року, суд першої інстанції зазначив однакові розміри посадових окладів (1030,00 грн.) та інших доплат (надбавок). При цьому слід було звернути увагу на те, що виплата грошового забезпечення за березень 2018 року відбулась наступного місяця у квітні 2018 року, виходячи з підвищеного посадового окладу.

Отже, для правильного вирішення спірних правовідносин, слід визначити не суму грошового забезпечення, сплаченого у лютому та березні 2018 року, як зробив суд першої інстанції, а безпосередньо розмір грошового забезпечення, встановлений позивачу у цих місяцях.

Спершу слід зазначити, що винагорода за участь в АТО (як і допомога на оздоровлення) не входить до складу щомісячного грошового забезпечення як постійна складова, тому не враховується при порівнянні розміру грошового забезпечення позивачу в лютому та березні 2018 року.

Далі, з архівної відомості відповідача від 17.07.2023 №09/02/433 вбачається, що грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року складає 10864,00 грн, а саме:

Посадовий оклад 1030,00 грн.

Оклад за військовим званням 110,00 грн.

Надбавка за вислугу років 228,00 грн.

Таємність 103,00 грн.

Премія 4635,00 грн.

Надбавка за особливості проходження військової служби 684,00 грн.

Щомісячна додаткова грошова винагорода 4074,00 грн.

а у березні 2018 року - 11404,70 грн., а саме:

Посадовий оклад 4370,00 грн.

Оклад за військовим званням 1130,00 грн.

Надбавка за вислугу років 1650,00 грн.

Таємність 437,00 грн.

Премія 3102,70 грн.

Надбавка за особливості проходження військової служби 715,00 грн.

Отже, різниця становить 11404,70 - 10864,00 = 540,70 грн.

Щодо суми можливої індексації.

Так, величина приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в березні 2018 року розрахована наступним шляхом:

лютий 2008 року 102, 7 % (індекс споживчих цін до попереднього місяця згідно з даними Держстату) = 1,027; березень 2008 року 103,8 % = 1,038; квітень 2008 року 103,1 % = 1,031; травень 2008 року 101,3 % = 1,013; вересень 2008 року 101,3 % = 100,8% (червень 2008 року) х 99,5 % (липень 2008 року) х 99,9 % (серпень 2008 року) х 101,1 % (вересень 2008 року) = 1,013; жовтень 2008 року 101,7 % = 1,017; листопад 2008 року 101,5 % = 1,015; грудень 2008 року 102,1 % = 1,021; січень 2009 року 102,9 % = 1,029; лютий 2009 року 101,5 % = 1,015; березень 2009 року 101,4 % = 1,014; травень 2009 року 101,4 % = 100,9 % (квітень 2009 року) х 100,5 % (травень 2009 року) = 1,014; червень 2009 року 101,1 % = 1,011; жовтень 2009 року 101,4 % = 99,9 % (липень 2009 року) х 99,8 % (серпень 2009 року) х 100,8 (вересень 2009 року) х 100,9 % (жовтень 2009 року) = 1,014; листопад 2009 року 101,1 % = 1,011; січень 2010 року 102,7 % = 100,9 % (грудень 2009 року) х 101,8 % (січень 2010 року) = 1,027; лютий 2010 року 101,9 % = 1,019; вересень 2010 року 103,5 % = 100,9 % (березень 2010 року) х 99,7 % (квітень 2010 року) х 99,4 % (травень 2010 року) х 99,6 % (червень 2010 року) х 99,8 % (липень 2010 року) х 101,2 % (серпень 2010 року) х 102,9 % (вересень 2010 року) = 1,035; грудень 2010 року 101,6 % = 100,5 % (жовтень 2010 року) х 100,3 % (листопад 2010 року) х 100,8 % (грудень 2010 року) = 1,016; березень 2011 року 103,3 % = 101,0 % (січень 2011 року) х 100,9 % (лютий 2011 року) х 101,4 % (березень 2011 року) = 1,033; квітень 2011 року 101,3 % = 1,013; червень 2011 року 101,2 % = 100,8 % (травень 2011 року) х 100,4 % (червень 2011 року) = 1,012; березень 2014 року 101,98 % = 98,7 % (липень 2011 року) х 99,6 % (серпень 2011 року) х 100,1 % (вересень 2011 року) х 100,0 % (жовтень 2011 року) х 100,1 % (листопад 2011 року) х 100,2 % (грудень 2011 року) х 100,2 % (січень 2012 року) х 100,2 % (лютий 2012 року) х 100,3 % (березень 2012 року) х 100,0 % (квітень 2012 року) х 99,7 % (травень 2012 року) х 99,7 % (червень 2012 року) х 99,8 % (липень 2012 року) х 99,7 % (серпень 2012 року) х 100,1 % (вересень 2012 року) х 100,0 % (жовтень 2012 року) х 99,9 % (листопад 2012 року) х 100,2 % (грудень 2012 року) х 100,2 % (січень 2013 року) х 99,9 % (лютий 2013 року) х 100,0 % (березень 2013 року) х 100,0 % (квітень 2013 року) х 100,1 % (травень 2013 року) х 100,0 % (червень 2013 року) х 99,9 % (липень 2013 року) х 99,3 % (серпень 2013 року) х 100,0 % (вересень 2013 року) х 100,4 % (жовтень 2013 року) х 100,2 % (листопад 2013 року) х 100,5 % (грудень 2013 року) х 100,2 % (січень 2014 року) х 100,6 % (лютий 2014 року) х 102,2 % (березень 2014 року) = 1,020; квітень 2014 року 103,3 % = 1,033; травень 2014 року 103,8 % = 1,038; липень 2014 року 101,4 % = 101,0 % (червень 2014 року) х 100,4 % (липень 2014 року) = 1,014; вересень 2014 року 103,72 % = 100,8 % (серпень 2014 року) х 102,9 % (вересень 2014 року) = 1,037; жовтень 2014 року 102,4 % = 1,024; листопад 2014 року 101,9 % = 1,019; грудень 2014 року 103,0 % = 1,030; січень 2015 року 103,1 % = 1,031; лютий 2015 року 105,3 % = 1,053; березень 2015 року 110,8 % = 1,108; квітень 2015 року 114 % = 1,140; травень 2015 року 102,2 % = 1,022; листопад 2015 року 101,55 % = 100,4 % (червень 2015 року) х 99,0 % (липень 2015 року) х 99,2 % (серпень 2015 року) х 102,3 % (вересень 2015 року) х 98,7 % (жовтень 2015 року) х 102,0 % (листопад 2015 року) = 1,016; квітень 2016 року 105,79 % = 100,7 % (грудень 2015 року) х 100,9 % (січень 2016 року) х 99,6 (лютий 2016 року) х 101,0 % (березень 2016 року) х 103,5 % (квітень 2016 року) = 1,058; жовтень 2016 року 104,0 % = 100,1 % (травень 2016 року) х 99,8 % (червень 2016 року) х 99,9 % (липень 2016 року) х 99,7 % (серпень 2016 року) х 101,8 % (вересень 2016 року) х 102,8 % (жовтень 2016 року) = 1,040; січень 2017 року 103,85 % = 101,8 % (листопад 2016 року) х 100,9 % (грудень 2016 року) х 101,1 % (січень 2017 року) = 1,038; квітень 2017 року 103,74 % = 101,0 % (лютий 2017 року) х 101,8 % (березень 2017 року) х 100,9 % (квітень 2017 року) = 1,037; липень 2017 року 103,13 % = 101,3 % (травень 2017 року) х 101,6 % (червень 2017 року) х 100,2 % (липень 2017 року) = 1,031; жовтень 2017 року 103,12 % = 99,9 % (серпень 2017 року) х 102,0 % (вересень 2017 року) х 101,2 % (жовтень 2017 року) = 1,031; січень 2018 року 103,44 % = 100,9 % (листопад 2017 року) х 101,0 % (грудень 2017 року) х 101,5 % (січень 2018 року) = 1,034. 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,013 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,014 х 1,011 х 1,014 х 1,011 х 1,027 х 1,019 х 1,035 х 1,016 х 1,033 х 1,013 х 1,012 х 1,020 х 1,033 х 1,038 х 1,014 х 1,037 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,016 х 1,058 х 1,040 х 1,038 х 1,037 х 1,031 х 1,031 х 1,034 = 3,533 або 353,3 % 353,3 % (наростаючий індекс споживчих цін) 100 % = 253,3 % (величина приросту індексу споживчих цін). В березні 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 762, 00 грн.

Відповідно до абз.5 п.4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін і поділений на 100: 1 762,00 грн х 253,30% / 100 = 4 463,15 грн.

Таким чином, сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становила 4463,15 грн.

Вирішуючи питання, чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації, суд виходить з того, що сума підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить 540,70 грн, а сума можливої індексації в березні 2018 року 4463,15 грн, тобто розмір підвищення доходу є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Отже, в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно позивач мав право на нарахування і виплату індексації-різниці.

Відповідно до абз.4 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн. - 540,70 грн = 3922,45 грн.

В той же час, судами було встановлено, що позивачу за спірний період з 01.03.2018 по 31.12.2022 відповідачем була частково виплачена індексація, що підтверджується наявною в матеріалах справи архівною відомістю по грошовому забезпеченню позивача, а саме: березень 2018 року 0,00 грн.; квітень 2018 року 0,00 грн.; травень 2018 року 0,00 грн.; червень 2018 року 0,00 грн.; липень 2018 року 0,00 грн.; серпень 2018 року 0,00 грн.; вересень 2018 року 0,00 грн.; жовтень 2018 року 0,00 грн.; листопад 2018 року 0,00 грн.; грудень 2018 року 71,08 грн.; січень 2019 року 71,08 грн.; лютий 2019 року 71,08 грн.; березень 2019 року 134,47 грн.; квітень 2019 року 134,47 грн.; травень 2019 року 134,47 грн.; червень 2019 року 134,47 грн.; липень 2019 року 206,72 грн.; серпень 2019 року 206,72 грн.; вересень 2019 року 206,72 грн.; жовтень 2019 року 0,00 грн.; листопад 2019 року 206,72 грн.; грудень 2019 року 206,72 грн.; січень 2020 року 216,51 грн.; лютий 2020 року 216,51 грн.; березень 2020 року 216,51 грн.; квітень 2020 року 216,51 грн.; травень 2020 року 216,51 грн.; червень 2020 року 216,51 грн.; липень 2020 року 216,51 грн.; серпень 2020 року 226,29 грн.; вересень 2020 року 226,29 грн.; жовтень 2020 року 226,29 грн.; листопад 2020 року 226,29 грн.; грудень 2020 року 226,29 грн.; січень 2021 року 233,81 грн.; лютий 2021 року 331,42 грн.; березень 2021 року 331,42 грн.; квітень 2021 року - 331,42 грн.; травень 2021 року - 415,41 грн.; червень 2021 року 415,41 грн.; липень 2021 року 415,41 грн.; серпень 2021 року 540,03 грн.; вересень 2021 року 540,03 грн.; жовтень 2021 року 540,03 грн.; листопад 2021 року 540,03 грн.; грудень 2021 року 540,03 грн.; січень 2022 року 563,19 грн.; лютий 2022 року 563,19 грн.; березень 2022 року 672,35 грн.; квітень 2022 року 672,35 грн.; травень 2022 року 672,35 грн.; червень 2022 року 913,01 грн.; липень 2022 року 1017,21 грн.; серпень 2022 року 1066,00 грн.; вересень 2022 року 1281,80 грн.; жовтень 2022 року 1281,80 грн.; листопад 2022 року 1281,80 грн.; грудень 2022 року 1424,80 грн.

Також стосовно періоду нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача слід зазначити наступне.

Як вже зазначено по справі, позивач у спірний період з 01.03.2018 по 09.05.2023 проходив військову службу у відповідача. Як вбачається з позовних вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому всієї суми індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та як похідна вимога зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» від 3 листопада 2022 року № 2710-IX, зупинено на 2023 рік дію: Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111 із наступними змінами); даний Закон набрав законної сили відповідно до п.1 Прикінцевих положень - з 1 січня 2023 року.

Отже враховуючи вищезазначене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що зазначений позивачем у його позовних вимогах період щодо якого відповідач повинен нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення є правильним.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, окружний суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

В той же час, розрахунки суду першої інстанції щодо індексації-різниці не є правильними, тому рішення місцевого суду підлягає зміні в мотивувальній частині.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду зміні.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі № 200/4378/23 змінити в мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року у справі № 200/4378/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 15 лютого 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук