Справа № 380/14947/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/14947/23 пров. № А/857/19027/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі №380/14947/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Сподарик Н. І.,

час ухвалення рішення 29.08.2023 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Львівської обласної прокуратури, в якому просив визнати протиправними дії Львівської обласної прокуратури, які полягають у не наданні запитуваних документів; зобов`язати юридичну особу Львівська обласна прокуратура надати відповідь на інформаційний запит у вигляді документу наступних документів: матеріали перевірки здійсненої офіс Генерального прокурора за повідомленням судді Львівського окружного адміністративного суду З. Гавдика про втручання в його дії, як судді при здійсненні правосуддя.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що Львівська обласна прокуратура та її структурні підрозділи разом з ВП №1 ЛРУП 2 ГУ НП у Львівській області жодним чином на його запит не відреагували. Зазначає, що відповідачем не надано жодного документу/наказу, відповідно до якого запитувана інформація є з обмеженим доступом; відповідь розпорядника інформації не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. Звертає увагу на те, що законодавець чітко визначив хто є розпорядником публічної інформації, а також обумовив дії, які такий повинен вчинити, а також встановив строки надання такої інформації розпорядником. Зауважує, що у спірних правовідносинах, що склалися, розпорядник повинен не лише допомогти запитувачу ідентифікувати запитувану інформацію, а й активно співпрацювати з ним, тобто проявити очевидну готовність надати потрібну допомогу (в аспекті порушеного питання). Оскільки Львівська обласна прокуратура та її структурні підрозділи зайняли пасивну позицію, таку бездіяльність необхідно кваліфікувати як таку, що не відповідає принципам статті 2 КАС України, зокрема, принципам добросовісності (пункт 5 частини другої) і розсудливості (пункт 6 частини другої). Вважає, що вказане рішення порушує його права і свободи гарантовані Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція). Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 14 червня 2023 року звернувся до Офісу Генерального прокурора із запитом на отримання публічної інформації відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації, в якому просив надіслати на його електронну адресу матеріали перевірки, здійсненої офісом Генерального прокурора за повідомленням судді Львівського окружного адміністративного суду З. Гавдика про втручання в його дії як судді при здійсненні правосуддя.

Листом від 21 червня 2023 року №27/3-1059вих.23 Офісом Генерального прокурора повідомлено позивача про те, що запит ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.22 Закону України Про доступ до публічної інформації направлено за належністю для розгляду до Львівської обласної прокуратури.

Листом від 28 червня 2023 року №27-434вих-23 Львівська обласна прокуратура направила запит ОСОБА_1 за належністю для розгляду в межах компетенції до Франківської окружної прокуратури міста Львова.

Листом від 28 червня 2023 року №27-435вих-23 Львівська обласна прокуратура повідомила позивача про те, що запит ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.22 Закону України Про доступ до публічної інформації направлено за належністю для розгляду до Франківської окружної прокуратури міста Львова.

Листом від 30 червня 2023 року №14.51/04-14-5560вих-23 Франківська окружна прокуратура міста Львова повідомила позивача про те, що повідомлення судді Львівського окружного адміністративного суду Гавдика З.Г. щодо можливого втручання в діяльність судді при здійсненні правосуддя від 27 березня 2023 року, яке 19 квітня 2023 року надійшло з Галицької окружної прокуратури м. Львова, Франківською окружною прокуратурою м. Львова скеровано в межах компетенції до ВП №1 ЛРУП 2 ГУ НП у Львівській області та зареєстровано в ІТС ІПНП Журналу єдиного обліку (ЕО) №6308 від 19 квітня 2023 року. Такий чином, запит відповідно до ч.3 ст.22 Закону України Про доступ до публічної інформації направлено за належністю для розгляду до ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області як належному розпоряднику.

Позивач, вважаючи дії Львівської обласної прокуратури, які полягають у не наданні запитуваних документів протиправними, звернувся з цим позовом у суд.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем розглянуто запит позивача відповідно до вимог Закону України Про доступ до публічної інформації та не допущено порушень законодавства, які б призвели до обмеження права позивача на інформацію; відповідач надав відповідь на запит у межах інформації, якою він володів і в межах якої був розпорядником, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.1 Закону України Про інформацію інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

За змістом ст.2 Закону України Про інформацію основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Ст.3 цього Закону передбачає, що основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; створення умов для формування в Україні інформаційного суспільства; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень; створення інформаційних систем і мереж інформації, розвиток електронного урядування; постійне оновлення, збагачення та зберігання національних інформаційних ресурсів; забезпечення інформаційної безпеки України; сприяння міжнародній співпраці в інформаційній сфері та входженню України до світового інформаційного простору.

Відповідно до ст.4 Закону України Про інформацію суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень. Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно зі ст.5 згаданого вище Закону кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Ст.7 Закону України Про інформацію передбачає, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб`єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом.

Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних врегульовані Законом України Про захист персональних даних від 01 червня 2010 року №2297-VI. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Відповідно до ст.2 Закону України Про захист персональних даних володілець персональних даних - фізична або юридична особа, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом.

При цьому, відповідно до зазначеної вище статті, персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно зі ст.1 Закону України Про доступ до публічної інформації публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч.2 вищезазначеного Закону його метою є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Положеннями ст.3 Закону України Про доступ до публічної інформації визначено гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.

Так, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 згаданого вище Закону одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно зі ст.6 Закону України Про доступ до публічної інформації інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

За змістом п.1 ч.1 ст.10 цього Закону кожна особа має право знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом.

Ст.12 Закону України Про доступ до публічної інформації передбачає, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до ч.1 ст.13 згаданого вище Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Ст.14 Закону України Про доступ до публічної інформації передбачає, що розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ч.1-5 ст.19 цього Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Згідно зі ст.20 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі, якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

За змістом ч.3 ст.22 вказаного Закону розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

З системного аналізу наведених вище правових норм суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що публічна інформація, як вид інформації виокремлена з-поміж інших за такими ознаками: вона має бути відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях; вона отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; вона перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації. Відсутність якоїсь із цих ознак має означати, що така інформація не є публічною. При цьому означення публічна не звужено повною відкритістю, доступністю інформації. Створені в процесі діяльності суб`єкта владних повноважень документи можуть містити як відкриту інформацію, так і інформацію з обмеженим доступом, яка, однак не втрачає у зв`язку із цим ознаки публічної. Обов`язок розпорядника інформації надати на запит інформацію, яка є в його володінні, презюмується.

Згідно зі ст.23 Закону України Про доступ до публічної інформації рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом ст.24 Закону України Про доступ до публічної інформації відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: ненадання відповіді на запит; ненадання інформації на запит; безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; нездійснення реєстрації документів; навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Офісу Генерального прокурора із запитом на отримання публічної інформації відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації, в якому просив надіслати на його електронну адресу матеріали перевірки, здійсненої офісом Генерального прокурора за повідомленням судді Львівського окружного адміністративного суду З. Гавдика про втручання в його дії як судді при здійсненні правосуддя.

Процедуру оприлюднення публічної інформації та розгляду запитів на інформацію, а також відшкодування запитувачами витрат на копіювання або друк копій документів відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації регулює Інструкція Про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, яка затверджена Наказом Генеральної прокуратури України 06 серпня 2020 року №363.

Так, організація забезпечення доступу до інформації за запитами та функціонування спеціальних місць для роботи запитувачів із документами чи їх копіями покладається на спеціальні структурні підрозділи органів прокуратури та керівників місцевих (окружних) прокуратур.

Відповідно до п.15 розділу IV Інструкції Про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України №363 у разі надходження до органів прокуратури запитів на інформацію, якою вони не володіють, такі запити надсилаються належним розпорядникам у строки, визначені частинами першою та другою статті 20 Закону, з одночасним повідомленням про це запитувача.

Матеріалами справи стверджується, що листом від 21 червня 2023 року №27/3-1059вих.23 Офісом Генерального прокурора повідомлено позивача про те, що його запит відповідно до ч.3 ст.22 Закону України Про доступ до публічної інформації направлено за належністю для розгляду до Львівської обласної прокуратури.

Крім того, листом від 28 червня 2023 року №27-434вих-23 Львівська обласна прокуратура направила запит ОСОБА_1 за належністю для розгляду в межах компетенції до Франківської окружної прокуратури міста Львова. Листом від 28 червня 2023 року №27-435вих-23 Львівська обласна прокуратура повідомила ОСОБА_1 , що його запит відповідно до ч.3 ст.22 Закону України Про доступ до публічної інформації направлено за належністю для розгляду до Франківської окружної прокуратури міста Львова.

З матеріалів справи також вбачається, що Франківська окружна прокуратура міста Львова листом №14.51/04-14-5560вих-23 від 30 червня 2023 року повідомила позивача про те, що повідомлення судді Львівського окружного адміністративного суду Гавдика З.Г. щодо можливого втручання в діяльність судді при здійсненні правосуддя від 27 березня 2023 року, яке 19 квітня 2023 року надійшло з Галицької окружної прокуратури м. Львова, Франківською окружною прокуратурою м. Львова скеровано в межах компетенції до ВП №1 ЛРУП 2 ГУ НП у Львівській області та зареєстровано в ІТС ІПНП Журналу єдиного обліку (ЕО) №6308 від 19 квітня 2023 року, тому запит відповідно до ч.3 ст.22 Закону України Про доступ до публічної інформації направлено за належністю для розгляду до ВП №1 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області як належному розпоряднику.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Львівська обласна прокуратура, направляючи листом 28 червня 2023 року №27-434вих-23 запит ОСОБА_1 за належністю до Франківської окружної прокуратури м. Львова, з дотриманням строків та з одночасним повідомленням про це запитувача, діяла у порядку визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації», тому враховуючи те, що Львівська обласна прокуратура у спірних правовідносинах не є розпорядником запитуваної інформації підстави для визнання протиправними дій щодо ненадання публічної інформації за запитом та зобов`язання надати позивачу Львівською обласною прокуратурою повну інформацію, що запитувалась згідно з інформаційним запитом відсутні.

За змістом ч.1, абз.1,2 ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем Львівською обласною прокуратурою розглянуто запит позивача відповідно до вимог Закону України Про доступ до публічної інформації та не допущено порушень законодавства, які б призвели до обмеження права позивача на інформацію; відповідач надав відповідь на запит в межах інформації, якою він володів і в межах якої був розпорядником, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на практику судів першої та апеляційної інстанції у справах №380/16662/22, №380/2548/22, №380/2550/22, №380/11205/23 у правовідносинах щодо надання доступу до публічної інформації, оскільки результат вирішення спору у кожній справі залежить від встановлених фактичних обставин справи та оцінки наявних у матеріалах справи доказів, при цьому, судом встановлено обставини вказаної справи, оцінено наявні докази та визначено правомірність дій суб`єкта владних повноважень у конкретному випадку.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року у справі №380/14947/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 14 лютого 2024 року.