Справа № 953/5203/23
Суддя: Бобко Т. В.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/5203/23
Провадження № 2-а/953/22/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Харків

Київський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Узденова М.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції,

представник відповідача Панасюк Артур Олексійович,

відповідач Департамент патрульної поліції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №7172016 від 15 червня 2023 року, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у зв`язку з відсутністю у діях позивача складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування адміністративного позову посилається на те, що 15 червня 2023 року відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАЩ №7172016, вона на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП була піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень за те, що нібито вона 15 червня 2023 року о 14 годин 11 хвилин, керуючи автомобілем Peugeot 308 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить їй на праві власності, рухаючись вздовж автошляху МО5 Київ-Одеса в м. Одеса, перевищила швидкість руху на 50 кілометрів на годину, чим порушила п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху України. Позивач вважає, що постанова була винесена незаконно, з грубим порушенням норм діючого законодавства, необґрунтовано та упереджено, за неіснуюче правопорушення, якого вона не скоювала, з порушенням її прав з огляду на наступне. Так, на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення і процедури розгляду адміністративної справи за цим фактом, під час складання оскаржуваної постанови відповідачем, всупереч нормам закону, не було надано жодних належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, в тому числі відеозапису та фотокарток, в п. 7 постанови, де зазначаються додані докази, також графа не заповнена. Тобто, із зазначеного не вбачається, що було проведено фіксацію правопорушення, не зазначено технічних засіб, яким здійснювався відеозапис (якщо такий був), що прямо передбачено ч. 3 ст. 283 КУпАП. Позивач наполягає на тому, що жодних правил дорожнього руху вона не порушувала, здійснювала рух відповідно до вимог ПДР України. Крім того, позивач звертає увагу на те, що її було притягнуто за ч. 1 ст. 122 КУпАП, диспозиція якої має банкетний характер і передбачає зазначення порушення конкретних правил дорожнього руху. Оскаржувана постанова містить посилання на порушення водієм п. 12.9 (б) ПДР України, який є узагальноюючою обмежувальною нормою, що у структурі має застосування декількох альтернативних зобов`язальних норм, зокрема п.п. 12.4-12.7 ПДР України, які безумовно застосовуються окремо один від одного. Зазначений пункт є відсильним і передбачає, крім обов`язкового посилання на відповідний пункт, що входить до узагальнюючої норми, обов`язкову вказівку та формулювання такої норми, однак під час винесення такої постанови суб`єктом владних повноважень зазначеної вимоги не дотримано. Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушила вимоги п. 12.9 (б) ПДР України та перевищила швидкість руху на автомшляху М05 450 км, однак не зазначено, в зоні дії якого дорожнього знаку було вчинено адміністративне правопорушення, чи було це правопорушення зафіксовано в зоні дії дорожніх знаків 5.45-5.46, або за межами населеного пункту на трасі Київ-Одеса. Жодних доказів прив`язки до місцевості, на якій здійснювалось вимірювання швидкості руху до постанови не додано. Крім того всупереч вимогам положення закону, позивачу не було роз`яснено її прав та обов`язків, передбачених законодавством, не було оголошено про розгляд справи на місці зупинки, не було надано можливості звернутися за правовою допомогою, оскільки позивач не володіє достатнім обсягом юридичних знань і не могла на місці захистити свої права, які передбачені Конституцією України та Законами України, не могла довести поліцейському, що його зупинка була протиправною, позивачу не надано можливості ознайомитися з матеріалами справи, не роз`яснено право на оскарження постанови та порядок її оскарження, що за своєю суттю є порушенням норм КУпАП, Конституції України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Виходячи з наведеного позивач вважає, що процедура розгляду справи відповідачем також порушена. Отже, встановлені обставини є свідченням того, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п.п. 1,3 ч. 3 ст. 2 КАС України, оскільки обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, саме відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача ним виконані вимог ст. ст. 268,280 КУпАП, у зв`язку з чим оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та є підставою для її скасування.

26 вересня 2023 року ОСОБА_1 надала до суду письмові пояснення, в в яких вона зазначила про наступні обставини. Так, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач перевищив швидкість на трасі М05 450 км в Одеській області біля с. Алтестове. Проте, відповідно до геопозиції, зазначеній на фотокартці з приладу TruCAM LTI 20/20, яка була залучена представником відповідача до його відзиву, місцем здійснення правопорушення є траса М05 450 км, будь-яких зазначень, що зупинку було здійснено в межах с. Алтесова відомості з приладу TruCAM LTI 20/20 не містять. Відповідно до вимог постанови КМУ від 30 січня 2019 року № 55 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення», траса М-05, на якій було зупинено позивача є трасою «Київ - Одеса». В оскаржуваній постанові відповідач зазначив, що місце вчиненого порушення ПДР є с. Алтестове дорога М 05. Як вбачається з фотокарток приладу обліку TruCAM LTI 20/20, на ньому зафіксовано рух автомобіля під мостом. Тоді як з аналізу зображень з гугл карт слід дійти висновку, що міст, під яким було зафіксовано швидкість руху позивача, знаходиться за межами населеного пункту с. Алтестове, що також підтверджується даними Публічної кадастрової карти. Таким чином, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивача було зупинено саме в межах населеного пункту. На місце вчиненого правопорушення, що вказане у постанові, поширюються положення п. 12.6. ПДР, якими передбачено, що поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю: г) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год. Таким чином, враховуючи те, що відповідачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів з приводу того, що позивача було зупинено в межах населеного пункту с. Атестове, слід дійти висновку про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях позивача. Крім того позивач зазначила, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70 ПДР), оскільки вимоги 4.2 ст.40 Закону №580-VIII, передбачають, що інформація щодо встановленої відеотехніки і сама відеотехніка фіксації правопорушень повинна бути розміщена на видному місці. Разом з тим, прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Отже, відповідно до наведеної норми працівники поліції можуть розміщувати автоматичну фото- та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках. Відповідачем не надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості ТruСаm в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений по периметру дороги, і що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70. Ані оскаржувана постанова, ані матеріали справи не містять інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70 ПДР, лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму. Позивач наполягає на тому, що відповідачем була порушена процедура розгляду справи, оскільки співробітник поліції при складені протоколу спочатку запропонував їй поставити свій підпис у графах протоколу щодо ознайомлення з правами і вже після цього спитав позивача, чи знає вона свої права, чи потрібно її ознайомити з ними, на що позивач не відмовилась, однак права їй так і не були роз`яснені. Той факт, що позивач є діючим представником органів прокуратури не позбавляє її прав громадянина України. Вимоги Порядку не містять положення, що працівникам органів прокуратури не потрібно роз`яснювати їх права, це є обов?язком працівників поліції. Таким чином, всупереч положенням закону, позивачу не було роз?яснено права, передбачені Конституцією України, не було надано можливості звернутися за правовою допомогою, оскільки вона не володіє достатнім обсягом юридичних знань, і не могла на місці захистити свої права, які передбачені Конституцією та Законами України. Крім того, позивач зазначила, що оскільки поліцейські не надали їй даних, де саме автомобіль перевищив швидкість, вона не розуміла, хто саме був за кермом автомобіля в момент перевищення швидкості, чи вона, чи малознайомий чоловік, з яким вона їхала в машині та періодично мінялась виконанням функцій водія через велику відстань. Так приблизно за 2 хвилини перед тим, як їх зупинили працівники поліції, вони з цим чоловіком помінялися місцями, і він сів на заднє сидіння, щоб відпочити, а позивач сіла за кермо і через деякий час була зупинена співробітниками поліції. Враховуючи вищевикладене, достеменно не розуміючи на той момент, хто був за кермом в момент нібито перевищення автомобілем швидкості руху, та де саме перевищено швидкість, позивачем було прийнято рішення одразу не сплачувати штраф і оскаржити постанову в суді для з`ясування всіх обставин. Також позивачу не було роз`яснено права щодо заявлення клопотань та ознайомлення з доказами про вчинення адміністративного правопорушення. Належна реалізація позивачем прав, встановлених ст. 268 КУпАП, у випадку їх роз`яснення до моменту прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення, мала можливість вплинути на прийняте інспектором поліції рішення у справі про адміністративне правопорушення. Однак, поліцейський не надав позивачу такої можливості. Також з матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про відеофіксацію правопорушення, у ній лише зазначено, що фіксація відбувалась за допомогою пристрою TruCam LTI 20/20, натомість, представник відповідача долучає до свого відзиву відеозапис, що не може вважатись належним доказом. З долученого до матеріалів справи відеозапису з достовірністю не вбачається, чи було позивачем вчинено адміністративне правопорушення. Процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача. Отже, всі сумніви відносно доведеності вини слід тлумачити на користь особи, а не суб?єкта владних повноважень, оскільки вказаний конституційний принцип, поряд з іншими, є гарантією захисту від безпідставного притягнення осіб до юридичної відповідальності. Оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, встановленим п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідачем не надано суду безспірних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення по відношенню до позивача, ним виконані вимоги ст.ст. 268, 280 КУпАП, у зв?язку з чим оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

Аргументи учасників справи.

18 липня 2023 року представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Панасюк А.О. надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства, спрямованими на намагання позивача уникнути адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, виходячи з наступного. Так, в ході виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції, інспектором роти № 3 батальйону №1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_2 , 15.06.2023 приблизно о 14 годині 11 хвилин виявлено транспортний засіб «Peugeout 308» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , яка керувала вищезазначеним транспортним засобом зі швидкістю 82 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 (обмеження максимальної швидкості 50 км/год), чим перевищила максимальне обмеження швидкості руху на 32 км/год та порушила п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, при цьому швидкість руху вимірювалась вимірювачем швидкості руху та зафіксована лазерним транспортних засобів TruCAM TC000524. На скрішоті з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM С000524 чітко зазначені: дата здійснення вимірювання швидкості руху 15.06.2023; час здійснення вимірювання швидкості руху 14:04:47; дозволена швидкість, з якою може рухатися транспортний засіб 50 км/год; швидкість з якою рухався транспортний засіб під керуванням позивача 82 км/год; дистанція, на якій здійснювалося вимірювання швидкості руху транспортного засобу 167,9 м; серійний номер лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів ТС 000524, а також інша інформація. Відтак, відповідно до покладених на поліцію завдань, інспектор відреагував на виявлене ним порушення Правил дорожнього руху та відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зупинив транспортний засіб «Peugeout 308», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . В подальшому інспектор повідомив ОСОБА_1 причину зупинки керованого нею транспортного засобу - перевищення встановленого обмеження швидкості руху транспортного засобу, а саме рух зі швидкістю 82 км/год. при дозволеній швидкості 50 км/год та, відповідно до п. 2.4 Правил дорожнього руху повідомив про необхідність надання посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію на даний транспортний засіб. Під час розгляду справи позивача було ознайомлено з його правами згідно ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Представник відповідача просив врахувати, що позивач скористалась своїм правом на власний розсуд і не надала інспекторам письмові пояснення по суті вчиненого нею адміністративного правопорушення. Виходячи з наведеного, представник відповідача категорично не згодний з твердженням позивача щодо порушення процедури розгляду справи. Та, під час розгляду адміністративного провадження та винесення оскаржуваної постанови інспектор роз?яснив передбачені законодавством права та обов?язки правопорушника. Крім того, під час розгляду адміністративного провадження ОСОБА_1 представилась діючим прокурором, пред`явила відповідне посвідчення та зазначила, що вона обізнана в галузі права і додаткових роз`яснень своїх прав не потребує. Розгляд справи про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відбувався за її присутності, будь-яких заяв та клопотань під час розгляду справи про ознайомлення з доказами про вчинення адміністративного правопорушення від ОСОБА_1 не надходило. Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП підтверджується записом з приладу TruCAM номер ТС000524, на якому зображений транспортний засіб «Peugeout 308» реєстраційний номер НОМЕР_1 , факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та розгляд справи відносно неї зафіксовані на портативні відео реєстратори поліцейських 475253 та 470616. Таким чином, відеозаписи та фотознімки з портативних відео реєстраторів інспекторів є доказом вчинення адміністративного правопорушення та відповідають вимогам ст. 251 КУпАП та ст. ст. 72, 73, 74. 75, 76 КАС України. Крім того, представник відповідача зазначив, що оскаржувана постанова містить всі дані та відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Отже, подані стороною відповідача відеозапис з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM ТС 000524, роздруківка з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM ТС 000524 на думку представника відповідача відповідають вимогам ст. 251 КУпАП, ст. ст. 72, 73, 74, 75, 76 КАС України та відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, одержані без порушення порядку, встановленого законом є належними, достовірними та достатніми для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. З огляду на вищезазначене, в діях позивача вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідач Департамент патрульної поліції відзиву на позов не надав.

Рух справи

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 27 червня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2023 року клопотання представника відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Панасюка Артура Олексійовича задоволено, зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області витребувано схему організації дорожнього руху із зазначенням дорожньої розмітки та дорожніх знаків на автодорозі М-05 «Київ-Одеса» з 442 км по 463 км, зокрема в районі с. Алтестове Нерубайської територіальної громади Одеського району Одеської області, приблизно 450 км автодороги М-05, станом на 15 червня 2023 року. На вказану ухвалу суду 19 січня 2024 року надані витребувані докази.

Участь у справі сторін та інших учасників.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просила позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Одеській області Панасюк А.О. у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання не з`явився, відповідач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про причини неприбуття суд не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

15 червня 2023 року інспектором 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області рядовим поліції Комарницьким Сергієм Сергійовичем винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7172016, зі змісту якої слідує, що 15 червня 2023 року о 13 годині 55 хвилин ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Peugeout 308» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автошляху М05 на 450 км зі швидкістю 82 км/год в зоні дії дорожнього знаку «3.29», де обмежена максимальна швидкість руху 50 км/год, чим перевищила максимальне обмеження руху на 32 км/год, чим порушила вимоги п. 12.9 (б) ПДР України перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбаченими знаками 3.29, 3.31, 30.3 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась TruCAM ТС 000524.

Вказаною постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 цього Закону унормовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).

У відповідності до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов?язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відповідно до п. 1.4 Правил дорожнього руху, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

З метою забезпечення безпеки дорожнього руху на дорогах встановлюється безпечна та максимальна швидкість з якою дозволено рухатися транспортним засобам на певних ділянках доріг. Відтак, згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху, безпечна швидкість швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху дорожня обстановка сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів та їх стан), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Згідно п. 12.9. б) Правил дорожнього руху, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих

Дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості». Забороняється рух зі швидкістю, що перевищує зазначену на знаку.

Частиною 1 статті 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

У відповідності до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII поліція може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 зазначеного Закону визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, порушення п. 12.9 (б) ПДР встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 000524).

Суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог п. 4 ч.2 ст. 283 КУпАП, в оскаржуваній постанові міститься посилання про використання технічного засобу, яким було зафіксовано порушення, передбачене п. 12.9 (б) ПДР, а саме міститься посилання на прилад TruCAM серійний номер TC 000524. Також відповідачем надані свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/26595 від 24 листопада 2023 року та експертний висновок Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 07 вересня 2021 року щодо використання приладу TruCАМ LTI 20/20 TС000524. В якості доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем було надано відеозапис з приладу TruCAM LTІ 20/20 серійний номер TC 000524, файли на якому підписані кваліфікованим електронним підписом, а тому цей відеозапис є належними та допустимим доказом у справі.

При цьому, суд зазначає, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

З приводу доводів позивача, що використання приладу TruCАМ здійснювалось інспектором в ручному режимі, варто зазначити, що лазерний вимірювач TruCАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, та, крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювання швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись як в мобільному так і в статичному положенні. Тобто поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника.

Оскільки лазерний вимірювач за своєю конструкцією відноситься до ручних вимірювачів, однак вимірювання вказаним приладом здійснюється автоматично, суд вважає безпідставними доводи позивача з приводу того, що при вимірюванні швидкості руху працівниками поліції відбулась похибка, оскільки пристрій вимірювання швидкості не був закріплений стаціонарно, а знаходився в руках працівника поліції. Будь-яких належних і допустимих доказів, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом TruCam LTI 20/20 вимірювань швидкості руху автомобіля під керування позивача, позивачем до суду не надано.

Доводи позивача, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, облаштованих відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху»), суд вважає необґрунтованими, оскільки прилад TruCam не є автоматичним засобом вимірювальної техніки, а відповідний дорожній знак інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів фіксації саме щодо змонтованої техніки.

При зупинці автомобіля наявність попереджувального знаку не є необхідним, адже фото-, відеофіксація здійснюється не постійно, а лише в момент наявності на дільниці дороги екіпажу патрульної поліції.

Так, згідно оглянутого в судовому засіданні відеозапису з нагрудних камер поліцейського, позивач фактично не заперечувала щодо порушення нею Правил дорожнього руху, а саме порушення швидкісного режиму, та факту керування нею транспортним засобом, і протягом всього часу розгляду справи про адміністративне правопорушення не заперечувала проти вказаного факту, про що вбачається з відеозпису з боді камер.

Як вбачається з роздруківки фотозображення та відеозапису з TruCam, долученого до відзиву на позов, на ньому міститься зображення дати, часу заміру швидкості, марки на номеру автомобіля, а також місця розташування приладу, які дають змогу чітко ідентифікувати порушника та обставини правопорушення. Наявним в матеріалах справи фотознімком, зробленим за допомогою вказаного приладу, зафіксовано рух автомобіля «Peugeout 308» реєстраційний номер НОМЕР_1 зі швидкістю 82 км/год на 450 км автошляху М05, де обмежена максимальна швидкість руху 50 км/год. Також із вказаного фотозображення вбачається, що за кермом автомобіля в момент фіксації порушення була саме позивач, що спростовує доводи позивача щодо можливого виконання функцій водія в момент вчинення правопорушення малознайомого чоловіка, який знаходився разом з нею в автомобілі. Такі доводи позивача суд вважає сумнівними з точки зору їх розумності, жодних відомостей щодо особи чоловіка, який знаходився в автомобілі, позивач не зазначає.

Також суд вважає необхідним зазначити, що згідно оскаржуваної постанови, позивач притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення саме п. 12.9. (б) ПДР України, який передбачає, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", 3.31 3.31 "Зона обмеження максимальної швидкості" або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «й» пункту 30.3 цих Правил з посиланням в постанові на наявність в тому числі знаку, передбаченого п. 3.29 ПДР України. Зазначені обставини повністю підтверджуються наданою Службою відновлення та розвитку інфраструктури в Одеській області на виконання ухвали Київського районного суду міста Харкова від 14 грудня 2023 року щодо витребування доказів схемою організації дорожнього руху з обмеженням швидкісного режиму до 50 км/год у місцях розташування наземних пішохідних переходів за межами населених пунктів на автомобільних дорогах загального користування державного значення, де чітко вбачається, що на ділянці дороги, де було зафіксовано правопорушення, яке інкримінується позивачу, а саме автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ-Одеса поблизу села Алтестове, наявний знак 3.29 - "Обмеження максимальної швидкості", який забороняє рух зі швидкістю, що перевищує 50 км/год (типова схема організації дорожнього руху з ступінчастим зниженням швидкості, яка діяла станом на 15 червня 2023 року біля наземного пішохідного переходу ділянки автомобільної дороги).

Ані оскаржувана постанова, ані відеозапис не містять будь-яких відомостей про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 12.4 ПДР України, а також будь-якого зазначення щодо порушення нею правил дорожнього руху або фіксації такого правопорушення в межах населеного пункту с. Алтестове, а тому суд вважає безпідставними доводи позивача в цій частині та не надає оцінки доказам, наданим позивачем на підтвердження цих обставин.

Доводи позивача щодо порушення процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності повністю спростовуються наданими доказами. Так, зі змісту наданих відповідачем відеозаписів з боді камер, які визнані судом належними та допустимими доказами у справі, вбачається, що на пропозицію працівників поліції позивачу роз`яснити її права, остання повідомила про обізнаність з ними, що не викликало сумнів у поліцейських, виходячи з тієї обставини, що одразу після зупинки автомобіля позивач представилась діючим працівником органів прокуратури, продемонструвавши своє посвідчення. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивач поставила свій підпис у відповідних графах щодо роз`яснення в повному обсязі їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, а також право та порядок оскарження постанови, будь-яких заперечень чи зауважень з приводу не роз`яснення їй прав, а також вимоги щодо необхідності скористатися правовою допомогою через їх нерозуміння, ані постанова, ані відеозаписи не містять. Отже, суд приходить до висновку, що жодних обмежень позивача в користуванні процесуальними правами під час розгляду справи, не було.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Крім того, згідно з частиною другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, Велика Палата Верховного суду в постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19 (п. 47 постанови) зазначила, що визначений ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Таких доказів позивачем під час розгляду справи суду не надано.

У відповідності до ст. 90 КУпАП суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, факт порушення позивачем ПДР та вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП є належно встановленим та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Крім цього, з пояснень позивача, зафіксованих інспектором на відео на місці зупинки транспортного засобу, судом встановлено, що позивач не заперечував факт порушення ним вимог п. 12.9 (б) ПДР України. Судом встановлено, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення працівниками поліції не порушена, що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських. Постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.2, 5, 7, 8, 9, 72-78, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Одеській області, місцезнаходження: 65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , м. Київ, Солом`янський район, вул. Федора Ернста,буд.3.

Суддя Т.В.Бобко