Справа № 420/4546/22
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4546/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (; адреса: вул.Жуковського, 1, м. Одеса, 65014), НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (; адреса: вул.Військової Слави, буд. 14, м. Білгород-Дністровський, 67707) про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 березня 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, НОМЕР_3 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, у якому позивач просить суд:

зобов`язати Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України внести зміни в накази про присвоєння чергового військового звання таким чином, щоб датою присвоєння чергового військового звання «капітан» старшому лейтенанту ОСОБА_1 вважати 21.06.2018 року, тобто з дня закінчення строку вислуги у попередньому військовому званні, а датою присвоєння чергового військового звання «майор» капітану ОСОБА_1 вважати 21.06.2021 року, тобто з дня закінчення строку вислуги у попередньому військовому званні та внести відповідні зміни та доповнення до особової справи ОСОБА_1 ;

зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України виплатити різницю в грошовому забезпеченні, яка була недоотримана у зв`язку із невчасно присвоєними черговими військовими званнями на день винесення рішення у справі та внести відповідні зміни та доповнення до особової справи ОСОБА_1

проводити розгляд справи за його відсутності та допустити рішення суду до негайного виконання.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 15.03.2022 року провадження у справі відкрито, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до положень ст. 262 КАС України.

Ухвалою суду від 29.04.2022 року зупинено провадження у справі № 420/4546/22 до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Ухвалою суду від 30.05.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення провадження у справі № 420/4546/22.

Ухвалою суду від 22.08.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення провадження у справі № 420/4546/22.

Ухвалою суду від 28.03.2023 року провадження у справі № 420/4546/22 поновлено для розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід судді Аракелян М.М.; визнано заяву про відвід судді необґрунтованою та справу передано до Відділу з надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи Одеського окружного адміністративного суду для визначення судді в порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України, для вирішення заяви про відвід судді.

Ухвалою суду від 30.03.2023 року (суддя: Дубровна В.А.) за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід судді Аракелян М.М., прийнято рішення про відмову у задоволені такої заяви.

Ухвалою суду від 12.02.2023 року поновлено провадження у справі для розгляду справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у 2015 році позивач проходив військову службу в НОМЕР_4 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України та відповідно до наказу начальника Південного регіонального управління № 262-ОС Грицику В.Ю. присвоєно чергове військове звання «старший лейтенант».

В подальшому, як вказав позивач, його було затримано в рамках кримінального провадження №000715 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. При цьому, на момент затримання, позивач мав вислугу у військовому званні «старший лейтенант» 2 роки 24 місяці 27 днів.

З урахуванням обрання слідчим суддею позивачу запобіжного заходу в межах кримінального провадження № 000715 у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави, начальником Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України видано наказ від 20.11.2017 року № 486-ОС про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) першого сектору МОРВ (з місцем дислокації н.п. Білгород-Дністровський) ОРУ ПРУ ДПСУ та зараховано в розпорядження начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

В ході проведення досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.12.2017 року його відсторонено від посади старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) першого сектору МОРВ (з місцем дислокації н.п. Білгород-Дністровський) ОРУ ПРУ ДПСУ. В подальшому, а саме 16.03.2018 року під час підготовчого судового засідання по справі за обвинуваченням позивача суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду строк відсторонення ОСОБА_1 від займаної посади продовжено на 2 місяці та після закінчення вказаного терміну строк дії ухвали про відсторонення від посади не продовжувався.

Розпорядженням начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 25.05.2018 року № 183-ОС його зараховано у розпорядження НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ.

У той же час 25 квітня 2019 року позивача було призначено на посаду старшого офіцера (з підготовки та організації дій при надзвичайних ситуаціях природного та техногенного характеру) оперативної групи штабу НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ. У зв`язку із призначенням на посаду та через закінчення строку вислуги у попередньому військовому званні наказом начальника 25-прикордонного загону ДПСУ № 193-ОС від 03.05.2019 року, ОСОБА_1 було присвоєно чергове військове звання «капітан».

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2020 року по справі № 495/2212/18, який залишений без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.09.2021 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у зв`язку із недоведеністю наявності в діях обвинуваченого складу правопорушення.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ із рапортом, у якому просив внести зміни до особової справи та відповідно присвоїти чергове звання, однак 12.10.2021 року надано відмову у задоволені рапорту за відсутністю правових підстав.

Також 17.11.2021 року позивач звернувся до начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ щодо нарахування та виплати йому різниці сум грошового забезпечення за виконання обов`язків на нижчооплачуваній посаді, а також просив зарахувати період з 16.11.2017 року по 25.04.2019 року до терміну, встановленого за присвоєння чергового звання, однак отримав відповідь, у якій НОМЕР_5 прикордонний загін ДПСУ зазначив, що не є належним суб`єктом владних повноважень щодо виплати грошового забезпечення за час відсторонення від займаної посади та перебування в розпорядженні на час проведення досудового розслідування у разі ухвалення судом виправдувального вироку.

04.02.2022 року позивач звернувся до начальника Південного регіонального управління ДПСУ зі скаргою та зокрема просив здійснити відповідні доповнення у накази та зміни в особовій справі та присвоїти чергове звання «майор» з 21.06.2021 року, тобто з дня закінчення строку вислуги у попередньому військовому званні, а також виплатити різницю грошового забезпечення, яка виникла у зв`язку із незаконним не присвоєнням чергового звання «капітан» та «майор» відповідно. Однак, на подану скаргу відповідачем було надано відмову з посиланням на те, що правових підстав для задоволення скарги не має.

За викладених аргументів та фактичних обставин, позивач просить суд адміністративний позов задовольнити у повному обсязі та відновити його порушені права.

Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України позов не визнало та надало до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд поновити строк на подання відзиву у зв`язку із тим, що з 24.02.2022 року через військову агресію Російської Федерації в Україні запроваджено воєнний стан, а особовий склад залучений до заходів оборони та стримування збройної агресії.

Крім того, відповідачем наголошувалося, що з огляду на те, що ОСОБА_1 військове звання «капітан» було присвоєно наказом НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ, то Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України не є належним відповідачем по справі та не може перейняти на себе дискреційні повноваження іншого суб`єкта владних повноважень та відповідно не повинно вносити певні зміни до наказів.

Поряд з цим, відповідач звертав увагу суду на те, що позивачем не надано жодного доказу про присвоєння йому чергового звання «майор». Одночасно, в контексті спірних правовідносин, відповідач стверджує, що ОСОБА_1 не надає суду доказів оскарження ним наказу НОМЕР_2 прикордонного загону ДПСУ № 193-ОС від 03.05.2019 року щодо присвоєння йому звання «капітан», а отже жодних правових підстав для нарахування та виплати позивачу різниці у грошовому забезпеченні немає.

Додатково, відповідач вважає, що ОСОБА_1 не дотримано процесуальних строків звернення до суду із даним позовом, а отже до позивача мають бути застосовані наслідки пропуску, встановленого строку, оскільки жодного клопотання про його поновлення позивачем не заявлено.

НОМЕР_6 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України також надано суду відзив на позовну заяву, у якому вказувалося, що згідно облікових даних, які наявні на даний час у відділі кадрів НОМЕР_2 прикордонного загону військове звання «старший лейтенант» присвоєне позивачу 21.06.2015 року. У зв`язку із перебуванням позивача у розпорядженні Південного регіонального управління ДПСУ в період з 16.11.2017 року по 25.05.2018 року та в подальшому у розпорядженні начальника НОМЕР_2 прикордонного загону в період з 25.05.2018 року по 25.04.2019 року військове звання «капітан» ОСОБА_1 не було присвоєно у визначені строки 21.06.2018 року відповідно до пункту 76 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.

Як стверджує цей відповідач, з урахуванням вищезазначених обставин, позивач, перебуваючи в розпорядженні відповідних керівників (начальників) згідно діючого законодавства не мав законних підстав щодо присвоєння чергового військового звання «капітан» в термін до моменту призначення на посаду.

Крім того, відповідачем наголошувалося, що в період з 25.05.2018 року по 25.04.2019 року до управління прикордонного загону не надходили копій рішень (ухвал) судів, інформувань правоохоронних органів та не було здійснено доповіді ОСОБА_1 щодо прийнятих судових рішень.

За правовою позицією відповідача, оскільки ОСОБА_1 не оскаржував наказ НОМЕР_2 прикордонного загону № 193-ОС від 03.05.2019 року встановленим порядком причин стверджувати про невчасність присвоєння військових звань позивачу не має.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач просив суд поновити йому процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву, оскільки такий строк було пропущено з огляду на введення в Україні правового режиму воєнного стану у зв`язку із збройною агресією РФ, а особовий склад залучений до здійснення оборонних дій та виконання військових завдань, покладених на ДПСУ.

Разом із відзивом на позовну заяву НОМЕР_6 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України подано клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

06.06.2022 року позивачем до суду надано відповідь на відзив, у якій він зазначив, що вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2020 року його визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а відтак наказ начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 486-ОС від 20.11.2017 року, яким позивача звільнено з посади старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) першого сектору МОРВ (з місцем дислокації н.п. Білгород-Дністровський) ОРУ ПРУ ДПСУ та зараховано у розпорядження начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в подальшому призвів до невчасного присвоєння військового звання «капітан» та як наслідок військового звання «майор». Таким чином, за твердженням позивача, оскільки наказом від 20.11.2017 року № 486-ОС ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, тому і внесенням змін до відповідних наказів про присвоєння чергового військового звання повинно здійснити саме Південне регіональне управління ДПСУ.

Щодо твердження відповідачів про пропуск строку звернення до суду, то позивач вважає такі доводи безпідставними та необґрунтованими, оскільки саме у зв`язку із отриманими відмовами на його звернення, він був змушений звернутися до суду із даним позовом, що свідчить про дотримання ним встановленого КАС України строку звернення до суду.

15.06.2022 року від Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких стверджувалося, що у позивача не закінчився строк вислуги в попередньому військовому званні «старший лейтенант» під час перебування у розпорядженні начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Також відповідачем наголошувалося, що позивачем не заявлялася вимога щодо визнання будь-якого рішення, дії чи бездіяльності Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України протиправними, а тому позивач за мовчазною згодою визнає факт правомірності дій, рішень відповідача.

Інших процесуальних заяв по суті спору, які визначені статтею 159 КАС України від сторін до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у 2015 році ОСОБА_1 проходив військову службу в НОМЕР_4 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 262-ОС від 21.06.2015 року ОСОБА_1 присвоєно чергове військове звання «старший лейтенант» по НОМЕР_4 прикордонному загону (першої категорії).

Наказом голови Державної прикордонної служби України № 775-ОС від 15.08.2016 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшого офіцера (старшого уповноваженого) першого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Білгород-Дністровський) оперативно-розшукового управління, звільнивши з посади старшого офіцера (старшого оперуповноваженого з протидії нелегальній міграції) першого сектору оперативно-розшукового відділу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (з місцем дислокації н.п. Підгірне) цього ж оперативно-розшукового управління.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси (справа №522/21800/17) від 18.11.2017 року відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави в сумі 480 000 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.11.2017 року по справі № 522/21800/17 апеляційну скаргу адвоката Маковецького О.М. в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 18.11.2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_1 скасовано.

Постановлено нову ухвалу, якою до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб та визначено розмір застави у сумі 128 000 грн.

Наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 486-ОС від 20.11.2017 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 зараховано в розпорядження начальника Південного регіонального управління (першої категорії).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду від 01.12.2017 року (справа №522/21800/17) ОСОБА_1 тимчасово відсторонено від посади старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) першого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Білгород-Дністровський) оперативно-розшукового управління Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (справа №495/2212/18) від 16.03.2018 року за результатами проведення підготовчого судового засідання вирішено відсторонити обвинуваченого ОСОБА_1 від займаної посади старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) першого сектору міжрайонного оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Білгород-Дністровський) оперативно-розшукового управління Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 183-ОС від 25.05.2018 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 162-ОС від 25.04.2019 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено старшим офіцером (з підготовки та організації дій при надзвичайних ситуаціях природного та техногенного характеру) оперативної групи штабу по НОМЕР_4 прикордонному загону Державної прикордонної служби України.

Наказом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 193-ОС від 03.05.2019 року старшому лейтенанту ОСОБА_1 старшому офіцеру (з підготовки та організації дій при надзвичайних ситуаціях природного та техногенного характеру) оперативної групи штабу присвоєно чергове військове звання «капітан».

Вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області (справа №495/2212/18) від 26.02.2020 року, залишеним без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.09.2021 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

04.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом до заступника начальника штабу начальника відділу організаційно-мобілізаційної роботи та повсякденної діяльності штабу підполковника ОСОБА_2 , у якому просив внести зміни до особової справи.

17.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника НОМЕР_2 прикордонного загону, у якій просив зарахувати період з 16.11.2017 року по 25.04.2019 року до терміну, встановленого для присвоєння чергового військового звання; виплатити різницю грошового забезпечення за час виконання обов`язку на нижче оплачуваній посаді, яку позивач недоотримав внаслідок незаконного переміщення ОСОБА_1 у розпорядження за період з 16.11.2017 року по 25.04.2019 року.

Листом НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 29.11.2021 року № 14/Г-157 ОСОБА_1 проінформовано, що з огляду на те, що чергове військове звання «капітан» було присвоєно 03.05.2019 року, то положення пункту 58 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого указом Президента України від 29.12.2009 року за № 1115/2009, не застосовуються.

21.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України із скаргою, в якій наполягав на необхідність здійснення заходів, які визначені ч. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; здійснити відповідні доповнення у накази та зміни в особовій справі і присвоїти чергове військове звання «майор» з 21.06.2021 року; виплатити різницю грошового забезпечення, яка виникла у зв`язку із незаконним не присвоєнням чергового звання «капітан» та «майор» відповідно.

04.02.2022 року Південним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України надано відповідь № 14/Г-13-32 ОСОБА_1 за результатами розгляду його скарги та повідомлено, що підстави для присвоєння чергового звання «майор» з 21.06.2021 року відсутні.

Не погоджуючись із діями відповідачів, вважаючи, що його права порушені, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Щодо клопотання відповідачів про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, то суд з урахуванням наведених аргументів, вважає за можливим поновити такий процесуальний строк на подання відзиву, прийняти та надати правову оцінку вказаним процесуальним заяви відповідачів по суті спору при розгляді справи.

Стосовно заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, то при розгляді їх по суті, суд керується наступним.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої ст. 65 Конституції України громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі-Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1 та 5 статті 5 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» передбачено, що військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад.

Присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військовому званні військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, переатестація осіб, які мають спеціальні звання або класні чини, для присвоєння військових звань здійснюються в порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, положеннями про проходження військової служби, положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві. Військові звання присвоюються довічно.

Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі Положення №1115/2009) визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

За приписами пункту 11 Положення №1115/2009 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), проходження військової служби військовослужбовцем відображається в його особовій справі, яка ведеться у порядку та за формою, встановленими Адміністрацією Держприкордонслужби.

До особової справи з дотриманням вимог законодавства вносяться відомості про військовослужбовця та членів його сім`ї, інші пов`язані з проходженням військової служби необхідні відомості.

У пункті 12 Положення № 1115/2009 передбачено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються Адміністрацією Держприкордонслужби.

За змістом пункту 49 Положення № 1115/2009, військовослужбовці, які проходять військову службу в органах Держприкордонслужби, поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад, офіцерський склад.

Пунктом 52 Положення № 1115/2009 визначено, що військове звання може бути первинним або черговим. Для осіб рядового складу первинним є військове звання солдата (матроса). Для осіб сержантського і старшинського складу первинним є військове звання молодшого сержанта (старшини 2 статті). Для осіб офіцерського складу первинним є військове звання лейтенанта, а також у випадках, передбачених цим Положенням, - молодшого лейтенанта.

Черговим військовим званням є військове звання, наступне за тим, що має військовослужбовець.

Згідно пункту 53 Положення № 1115/2009 первинне військове звання рядового складу присвоюється громадянам, які прийняті на військову службу за контрактом і не мають військового звання, або військовослужбовцям, яких було позбавлено військового звання сержантського і старшинського складу чи офіцерського складу наказом посадової особи, яка має право видавати накази по особовому складу та до повноважень якої належить призначення на відповідні посади.

Присвоєння первинного військового звання рядового складу здійснюється одночасно із зарахуванням до списків особового складу органу Держприкордонслужби та призначенням на посаду або невідкладно після отримання вироку суду або наказу посадової особи про позбавлення військовослужбовця військового звання.

Первинне військове звання сержантського і старшинського складу присвоюється:

військовослужбовцям рядового складу, які пройшли навчання (підготовку) за програмою підготовки сержантів і старшин, - начальником навчального центру або ректором вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, в яких проходили навчання ці військовослужбовці відповідно;

особам рядового складу, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за контрактом, громадянам призовного віку, які мають вищу або професійно-технічну освіту, військовозобов`язаним, які не мають військових звань офіцерського складу, та жінкам з відповідною освітою та спеціальною підготовкою віком від 18 до 40 років (а в разі настання особливого періоду - до досягнення граничного віку перебування у запасі), які уклали контракт про проходження військової служби за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, - одночасно з призначенням на посади сержантського і старшинського складу наказом посадової особи, до повноважень якої належить право призначення на посади.

Первинне військове звання офіцерського складу присвоюється Головою Державної прикордонної служби України.

У відповідності до пункту 57 Положення № 1115/2009 для осіб рядового складу, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, установлюються такі строки вислуги у військовому званні: солдата (матроса) - 6 місяців; молодшого сержанта (старшини 2 статті) - 6 місяців; сержанта (старшини 1 статті) - 1 рік; старшого сержанта (головного старшини) - 1 рік; старшини (головного корабельного старшини) - 1 рік; прапорщика (мічмана) - 3 роки.

Строк вислуги у військовому званні старшого солдата (старшого матроса), старшого прапорщика (старшого мічмана) не встановлюється.

Для курсантів вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби встановлюються такі строки вислуги у військовому званні: солдата (матроса) - 6 місяців; молодшого сержанта (старшини 2 статті) - 6 місяців; сержанта (старшини 1 статті) - 1 рік; старшого сержанта (головного старшини) - 1 рік.

Строк вислуги у військовому званні старшого солдата (старшого матроса), старшини (головного корабельного старшини) для курсантів не встановлюється.

Для осіб молодшого та старшого офіцерського складу, які проходять військову службу, встановлюються такі строки вислуги у військовому званні: молодшого лейтенанта, лейтенанта - 2 роки; старшого лейтенанта, капітана (капітан-лейтенанта) - 3 роки; майора (капітана 3 рангу) - 4 роки; підполковника (капітана 2 рангу) - 5 років. Строк вислуги у військовому званні полковника (капітана 1 рангу) не встановлюється.

Як зазначено у пункті 58 Положення № 1115/2009 до строку вислуги у військовому званні зараховується час перебування військовослужбовця на військовій службі у відповідному військовому званні з дня його присвоєння, якщо інше не встановлено цим Положенням.

До строку вислуги у військовому званні зараховується час перерви у військовій службі у зв`язку з незаконним засудженням військовослужбовця або незаконним звільненням з військової служби.

До строку вислуги у військовому званні не зараховуються: строк відбування покарання військовослужбовцем, засудженим до покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, арешту, тримання в дисциплінарному батальйоні, а також звільненим від відбування покарання з випробуванням і залишеним на військовій службі; час перебування військовослужбовця у відпустці по догляду за дитиною.

Час перебування військовослужбовця у пониженому військовому званні не зараховується до строку вислуги у поновленому військовому званні.

Військовослужбовцю, якому чергове військове звання не було присвоєно у зв`язку з тим, що стосовно нього здійснювалось кримінальне провадження і така особа перебувала у розпорядженні відповідного начальника, але у подальшому кримінальне провадження було закрито за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати чи судом ухвалено виправдувальний вирок, чергове військове звання присвоюється з дня закінчення строку вислуги у попередньому військовому званні.

Пунктом 60 Положення № 1115/2009 передбачено, що військові звання присвоюються військовослужбовцям персонально та послідовно з урахуванням граничного військового звання за посадою, яку вони займають, та інших умов, передбачених цим Положенням.

Відповідно до змісту пункту 76 Положення № 1115/2009 чергове військове звання не присвоюється:

1) під час перебування військовослужбовця у розпорядженні відповідного начальника, у відпустці для догляду за дитиною або усунення від виконання службових обов`язків, відсторонення від виконання службових повноважень, відсторонення від посади;

2) якщо військовослужбовець має таке дисциплінарне стягнення, як попередження про неповну службову відповідність, накладене наказом;

3) якщо за вироком суду військовослужбовцю призначено покарання, не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі, арешт, тримання в дисциплінарному батальйоні або його звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Системний аналіз вищенаведених правових положень дозволяють суду зробити висновок, що всі військовослужбовці, які проходять військову службу в органах Держприкордонслужби поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад, офіцерський склад. При цьому для присвоєння військовослужбовцю чергового звання за загальним правилом має минути певний строк вислуги за наявним званням, який є чітко встановленим Положенням.

Додатково суд звертає увагу на тому, що Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України передбачає випадки, в яких строк вислуги у військовому званні військовослужбовцю не зараховується та обставини, за яких чергове військове звання не може бути присвоєне навіть за умови досягнення військовослужбовцем граничного строку вислуги у відповідному званні.

У той же час, з метою досягнення справедливого та рівного правового становища військовослужбовців у Положенні №1115/2009 визначено, що у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення або у разі постановлення судом виправдовувального вироку за реабілітуючих підстав, чергове військове звання присвоюється з дня закінчення строку вислуги у попередньому військовому званні.

З матеріалів справи слідує, що 21 червня 2015 року позивачу було присвоєно чергове військове звання «старший лейтенант» по НОМЕР_4 прикордонному загону (першої категорії). У зв`язку із цим, чергове військове звання «капітан» позивач мав би отримати 21 червня 2018 року, натомість таке звання йому було присвоєне лише 03.05.2019 року на підставі наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 193-ОС. І саме з 21.06.2018 року мав би почати перебіг строку вислуги позивача у званні «капітан» та наступне військове звання «майор» він мав би отримати 21.06.2021 року, однак (що не спростовано відповідачами) таке звання ОСОБА_1 отримав лише 03.05.2022 року на підставі наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 233-ОС.

Крім того, за обставинами цієї адміністративної справи суд враховує, що 28 вересня 2021 року відносно позивача набрав законної сили виправдовувальний вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2020 року (справа №495/2212/18), а відтак при присвоєнні чергового військового звання позивачу, такою датою слід вважати день закінчення строку вислуги у попередньому військовому званні ОСОБА_1 , що узгоджується із приписами п. 58 Положення № 1115/2009.

Таким чином, суд приходить висновку, що у даному випадку та з урахуванням тієї обставини, що відносно позивача ухвалено виправдовувальний вирок, який набрав законної сили, при вирішенні питання щодо присвоєння чергових військових звань позивачу НОМЕР_6 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України як суб`єктом видання наказів відносно ОСОБА_1 про присвоєння йому відповідних чергових військових звань мали би братися до уваги приписи пункту 58 Положення № 1115/2009.

Суд наголошує, що умови застосування до позивача п. 58 Положення № 1115/2009 виникли після набрання вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.02.2020 року (справа № 495/2212/18) законної сили і про вказаний факт НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України щонайменше був проінформований від ОСОБА_1 у заяві 17.11.2021 року. Тому саме НОМЕР_5 прикордонний загін Державної прикордонної служби України повинен був внести відповідні зміни до свого ж наказу № 193-ОС від 03.05.2019 року, а в подальшому при присвоєнні військового звання «майор» датою присвоєння такого звання мало би зазначатися 21.06.2021 року, чого у даному випадку зроблено не було.

На підставі вищевикладеного суд вважає доводи позивача у цій частині обґрунтованими та законними, а твердження НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України щодо неможливості призначити позивачу у визначений строк чергове військове звання з посиланням на пункт 76 Положення №1115/2009 необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вибірковому та необ`єктивному, без урахування перебігу проходження служби позивачем, застосуванні нормативних положень.

У той же час, суд погоджується із доводами відповідача Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що він не наділений повноваженнями вносити зміни до наказів, які видавалися іншим суб`єктом владних повноважень. В іншому випадку це не відповідатиме вимогам статті 19 Конституції України та свідчитиме про втручання у дискреційні повноваження другого відповідача.

При цьому суд звертає увагу позивача, що за змістом п. 13 Положення № 1115/2009 саме начальник НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України мав право на видання наказів відносно позивача як військовослужбовця, що перебуває у його підпорядкуванні, в тому числі й стосовно присвоєння йому чергового військового звання після призначення на посаду. З огляду на наявність у начальника прикордонного загону права на видання відповідного наказу, така посадова особа може за наявної компетенції змінити наказ, який був виданий, або ж скасувати його, за наявності для цього правових підстав.

Водночас, суд враховує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд вважає, що достатнім та ефективним способом судового захисту прав позивача у даному випадку буде зобов`язання саме НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України внести зміни до вже виданих наказів про присвоєння ОСОБА_1 чергових військових звань, оскільки саме цим відповідачем не дотримано вимог чинного законодавства в частині вирішення питання про присвоєння позивачу чергових військових звань та не застосовано вимоги п.58 Положення №1115/2009. До того ж, на думку суду, не має значного правового значення та обставина, що факт постановлення виправдовувального вироку відносно позивача за часом мав пізніше ніж присвоєння чергового звання «капітан», оскільки вимоги п. 58 Положення №1115/2009 чітко та недвозначно регламентують умови присвоєння чергового військового звання у разі закінчення кримінального провадження на користь військовослужбовця, в тому числі й у зв`язку із постановленням виправдовувального вироку.

На підставі вищевикладеного, суд робить висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, з урахуванням правової позиції суду, оскільки судом встановлено порушення прав позивача у даних спірних правовідносинах, яке не було усунуто в досудовому порядку добровільно відповідачем.

Що ж стосується позовних вимог стосовно зобов`язання НОМЕР_3 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України виплатити ОСОБА_1 різницю в грошовому забезпеченні, яка була недоотримана у зв`язку із невчасно присвоєними черговими військовими званнями на день винесення рішення у справі та внести відповідні зміни та доповнення до особової справи ОСОБА_1 , то суд при вирішенні цих вимог враховує наступне.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, грошове забезпечення складається із посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.

Місячне грошове забезпечення складається із основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Пунктами 1 та 2 Розділу ІІ Інструкції про порядок грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України визначено, що розмір окладу за військовим званням військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) визначається шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб на відповідний тарифний коефіцієнт, установлений у додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами) (далі - постанова № 704). Оклади за військовими званнями виплачуються з дати їх присвоєння, зазначеної в наказі.

За змістом пункту 1 розділу ІІІ Інструкції про порядок грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за наявності вислуги років на військовій службі виплачується надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах на місяць: від 1 до 5 років - 25%; від 5 до 10 років - 30%; від 10 до 15 років - 35%; від 15 до 20 років - 40%; від 20 до 25 років - 45%; 25 і більше років - 50%.

Аналіз вищенаведених нормативних положень вказує, що розмір грошового забезпечення військовослужбовця залежить у тому числі й від наявного у нього військового звання. З огляду на це суд вважає, що позивач має право на перерахунок виплаченого йому грошового забезпечення з урахуванням присвоєння йому нових чергових звань, які за висновками суду НОМЕР_6 прикордонним загоном Державної прикордонної служби України мали би бути присвоєні раніше ніж це фактично має місце у даній справі.

За змістом пункту 11 Положення № 1115/2009, проходження військової служби військовослужбовцем відображається в його особовій справі, яка ведеться у порядку та за формою, встановленими наказом Міністерства внутрішніх справ України.

До особової справи з дотриманням вимог законодавства вносяться відомості про військовослужбовця та членів його сім`ї, інші пов`язані з проходженням військової служби необхідні відомості.

Згідно із пунктом 3 глави 2 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу Державної прикордонної служби України зарахування особового складу до списків органу Держприкордонслужби та виключення зі списків, а також внесення до облікових документів змін, що відбулися в персональних облікових даних військовослужбовців, проводяться тільки на підставі наказів по особовому складу.

Отже у разі присвоєння чергового військового звання по відношенню до військовослужбовця видається відповідний наказ по особовому складу та такі відомості вносяться до його особової справи.

З урахуванням висновків суду у даній справі, за якими встановлено протиправність несвоєчасного присвоєння ОСОБА_1 чергових військових звань, суд вважає, що наявні правові підстави для зобов`язання НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України внести відповідні зміни до особової справи позивача внаслідок внесення змін до наказів про дати присвоєння чергових військових звань ОСОБА_1 .

Стосовно доводів відповідачів про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду, то суд такі доводи відхиляє, оскільки фактично підстави звернення до суду із даним позовом, якими ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги, виникли саме за результатом розгляду поданих заяв до відповідачів, якими не було задоволено звернення позивача щодо усунення порушення його прав відповідного до вимог чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене клопотання НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає наявними підстави для виходу за межі позовних вимог, вбачаючи, що позивач клопоче про захист його порушеного права саме внаслідок протиправних дій відповідача НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що є підставою для виходу за межі позовних вимог.

Отже, за наявного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у спосіб:

визнання протиправними дій НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо несвоєчасного присвоєння ОСОБА_1 чергових військових звань «капітан», «майор»;

зобов`язання НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України внести зміни до наказу №193-ОС від 05.03.2019 року в частині присвоєння чергового звання ОСОБА_1 «капітан» зазначивши дату присвоєння такого звання 21.06.2018 року із внесенням відповідних змін до його особової справи;

зобов`язання НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України внести зміни до наказу № 233-ОС від 03.05.2022 року в частині присвоєння чергового звання ОСОБА_1 «майор» зазначивши дату присвоєння такого звання 21.06.2021 року із внесенням відповідних змін до його особової справи.

Суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині вимог, що стосуються зобов`язання виплати різниці в грошовому забезпеченні позивача у зв`язку з несвоєчасним присвоєнням відповідних військових звань, оскільки такий перерахунок та відповідні виплати є повноваженням та обов`язком відповідача в силу вимог чинного законодавства внаслідок видання відповідних наказів за рішенням суду. Отже наразі задоволення цієї частини позовних вимог є передчасними.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі, таких витрат, що підлягають розподілу між сторонами, немає.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ) до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (; адреса: вул. Жуковського, 1, м. Одеса, 65014), НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (; адреса: вул. Військової Слави, буд. 14, м. Білгород-Дністровський, 67707) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії НОМЕР_2 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо несвоєчасного присвоєння ОСОБА_1 чергових військових звань «капітан», «майор».

Зобов`язати НОМЕР_5 прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України () внести зміни до наказу № 193-ОС від 05.03.2019 року в частині присвоєння чергового звання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) «капітан» зазначивши дату присвоєння такого звання 21.06.2018 року із внесенням відповідних змін до його особової справи.

Зобов`язати НОМЕР_5 прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України () внести зміни до наказу № 233-ОС від 03.05.2022 року в частині присвоєння чергового звання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) «майор» зазначивши дату присвоєння такого звання 21.06.2021 року із внесенням відповідних змін до його особової справи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян