Справа № 240/29618/23
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/29618/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Семенюка М.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 від 26.08.2023 вих. № 12781 про відмову у виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , на користь його матері ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву адвоката позивача про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , на користь його матері ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач протиправно відмовив у виплаті грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 на її користь, оскільки вона є матір`ю військовослужбовця та перебувала на його утриманні.

Ухвалою від 23.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що у ОСОБА_2 є неповнолітня дитина, а тому всі види грошового забезпечення будуть виплачуватися опікуну неповнолітньої дитини до її повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач подав відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити в повному обсязі оскільки виплата грошового забезпечення повинна здійснюватися на рівні з іншими особами, які мають право на виплату.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 .

23.02.2023 на адресу позивача прийшло сповіщення, згідно якого ОСОБА_2 вважається зниклим безвісті з 17.02.2023, у зв`язку з чим позивач звернулась до відповідача із заявою на отримання виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовцям безвісно відсутніх, в якій посилалась на п.7 Порядку №884.

Листом від 16.03.2023 №3650 було повідомлено про відмову у виплаті, оскільки у ОСОБА_2 є неповнолітня дитина, а тому всі види грошового забезпечення будуть виплачуватися опікуну неповнолітньої дитини.

14.08.2023 адвокат позивача звернувся з заявою до командира ВЧ НОМЕР_1 , в якій посилаючись на довідку Кошелівського старостинського округу Пулинської селищної ради від 13.06.2023 № 669 просив прийняти рішення про виплату грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 .

Листом від 26.08.2023 № 12781 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати грошового забезпечення безвісти зниклого сина.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884).

Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей:

військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах, - до дня їх звільнення включно;

військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, їх інтернування або звільнення, або визнання їх в установленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (установи, організації).

Виплата грошового забезпечення членам сімей військовослужбовців здійснюється у разі, коли заява про його виплату надійшла до військової частини (установи, організації):

до дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах;

протягом трьох років з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовців безвісно відсутніми або оголошення померлими, але не пізніше ніж до дня набрання законної сили рішенням суду про скасування рішення про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.

Судом встановлено та учасниками справи не заперечується, що ОСОБА_2 визнано зниклим безвісті.

Так, відповідно до п.7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Главою 17 Цивільного кодексу України врегульовано поняття представництва. Зокрема, ст.242 ЦК України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Враховуючи вищевикладене та факту наявності у ОСОБА_2 неповнолітньої дитини, а саме ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01.03.2006, слідує, що ОСОБА_4 , як її законний представник, має право на отримання 100% грошового забезпечення.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача, що остання має право на отримання частини грошового забезпечення, як особа, яка перебувала на утриманні ОСОБА_2 , оскільки для підтвердження факту, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні сина надано лише довідку Кошелівського старостинського округу Пулинської селищної ради від 13.06.2023 № 669, яка не є належним доказом того, що вона перебувала саме на утриманні сина і він є її годувальником.

Крім того, факт перебування на утриманні в судовому порядку не встановлений.

Суд також наголошує, що проживання за однією адресою не свідчить, що позивач була на повному утриманні ОСОБА_2 .

Більш того, суду не надано Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 , тобто відсутні докази, чи перебувала на утриманні позивач у інших осіб.

Таким чином, для доведення факту перебування позивача на утриманні ОСОБА_2 необхідно довести, що ОСОБА_2 утримував свою матір.

Проте зазначені обставини, як вказано вище судом, мають встановлюватися відповідними органами та організаціями або рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.

Згідно з ч.2 ст.5 КАСУ захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання 1/2 грошового забезпечення безвісти зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 , після встановлення та підтвердження факту перебування ОСОБА_1 на його утриманні, а тому приймаючи спірні рішення відповідач діяв у межах та відповідності до чинного законодавства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , номер НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк