Справа № 726/65/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 726/65/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Проскурняк І.Г.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

13 лютого 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 25 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора роти №1 БУПП в Чернівецькій області Палійчука Богдана Олексійовича, управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого інспектора роти №1 БУПП в Чернівецькій області Палійчука Богдана Олексійовича, управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, у якому просив постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №216887 від 31.12.2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.2 ст.126 КУпАП та накладені на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 штрафу у розмірі 3400,00 гривень скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події та складу такого правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача винесена формально, так як не містить відомості про достовірну підставу зупинки транспортного засобу, про яку повідомив працівник поліції, зупинившись транспортний засіб. Не зазначено, відомостей про те, які матеріали були зібрані уповноваженою особою, за допомогою яких технічних засобів проводилася відповідна технічна фіксація правопорушення, також не міститься інформації про будь який доказ. У той момент, коли працівники патрульної поліції підійшли до припаркованого автомобіля, почалася повітряна тривога. Проте, працівники поліції не запропонували їм пройти в укриття, а продовжили розгляд справи, затримуючи його на відкритій місцевості протягом усього часу існування ракетної небезпеки.

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 25 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що постановою серії БАВ №216887 від 21.12.2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та ч.5 ст.121 КУпАП (а.с.12).

Зі змісту вказаної постанови слідує, що позивач порушив вимоги п.2.1а, п.2.3в Правил дорожнього руху України, а саме: 31.12.2023 року о 13:25 год. у м.Чернівці на вул.Руській 248 водій ОСОБА_1 під час руху на транспортному засобі ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаному засобами пасивної безпеки, чим порушив вимоги п.2.3в ПДР України, та водій ОСОБА_1 здійснював рух на транспортному засобі, при цьому не мав права керувати транспортними засобами, чим порушив вимоги п.2.1а ПДР України.

Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду для її скасування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відеозаписами реєстратора службового транспортного засобу та з нагрудних камер працівників поліції зафіксовано рух транспортного засобу ВАЗ 2107 з державним номерними знаками НОМЕР_1 під керуванням позивача, який після зупинки вийшов із сторони водія (а.с 31). Відтак, наявні у справі докази підтверджують порушення позивачем вимог чинного законодавства, а саме ч.2 ст.126 КУпАП та ч.5 ст.121 КУпАП, а дії працівника поліції є законними та такими, що відповідають нормам чинного законодавства, спрямовані на виконання своїх службових обов`язків, а тому постанова про притягнення ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП є законною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.3. "в" Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

За приписами п.2.1. "а" Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Положеннями ч.5 ст.121 КУпАП передбачено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями п.п.3, 11 ч.1 ст.23 Закону України від 02 липня 2015року "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно зі ст.31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати такі превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи, опитування особи, зупинення транспортного засобу, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги стосовно безпідставності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів враховує наступне.

Так, апелянт наполягає на тому, що коли службовий автомобіль поліцейських під`їхав до транспортного засобу ВАЗ 2107, номерний знак НОМЕР_1 , той стояв припаркований на проїздній частині вул.Руська у районі будинку 248Б. На той момент водій та законний володілець автомобіля ОСОБА_2 перебував на передньому пасажирському сидінні, куди пересів безпосередньо після зупинки, оскільки йому стало зле. Під час руху йому стало погано, він зупинився та попросив пасажира позивача, помінятися місцями. Надалі на прохання ОСОБА_3 позивач мав допомогти йому дістатися до вул.Сторожинецької у м.Чернівці, керуючи транспортним засобом, однак після зупинки та обміну місцями, позивач рух на транспортному засобі так і не розпочав, на момент зупинки поруч з ними автомобіля патрульної поліції двигун не був запущений. Крім того, у той момент, коли працівники патрульної поліції підійшли до припаркованого автомобіля, почалася повітряна тривога, однак працівники поліції не запропонували їм пройти в укриття, а продовжили розгляд справи, затримуючи його на відкритій місцевості протягом усього часу існування ракетної небезпеки.

З даного приводу колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що із наявних в матеріалах справи відеозаписів з реєстратора службового транспортного засобу та з нагрудних камер працівників поліції, чітко вбачається рух транспортного засобу ВАЗ 2107 з державним номерними знаками НОМЕР_1 під керуванням позивача, який після зупинки вийшов із сторони водія (а.с 31).

Більше того у відеофайлі (export-ptdno на 06 хв. 50 сек.) ОСОБА_3 пояснює поліцейським, що саме він являється власником транспортного засобу, але оскільки в нього проблеми з ногою він не може керувати автомобілем і тому попросив позивача сісти за кермо та відвезти його до вул.Сторожинецької у м.Чернівці, де вже сам ОСОБА_3 зможе сісти за кермо. Також сам ОСОБА_1 на (01 год. 10 хв. 29 сек. відеозапису export-ptdno) повідомляє поліцейським аналогічну історію, а також вказує, що знає про відсутність в себе посвідчення водія та те, що йому не можна керувати транспортними засобами.

Відтак, відповідачем у повній мірі доведено, що саме ОСОБА_1 31.12.2023 року о 13:25 год. у м.Чернівці на вул.Руській 248 керував транспортним засобом ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , а доводи апелянта з даного питання колегія суддів відхиляє за безпідставністю.

Стосовно суті виявлених правопорушень, то суд апеляційної інстанції враховує, що матеріалами справи підтверджується позиція відповідача, відповідно до якої під час несення служби в м.Чернівці вул.Руська, 31.12.2023 року екіпажем патрульної поліції було зупинено транспортний засіб ВАЗ 2107 номерний знак НОМЕР_1 за порушення правил дорожнього руху, а саме водій вищевказаного транспортного засобу під час руху не використовував засоби пасивної безпеки.

Після зупинки поліцейський підійшов до водія, належним чином представився, пояснив причину зупинки та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України на підставі ст.33 Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного частково, надав свідоцтво по реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс та не надав посвідчення водія відповідної категорії, проте надав паспорт громадянина України № НОМЕР_2 для встановлення особи.

Згодом, через систему ІПНП ГСЦ "Посвідчення водія" було встановлено, що позивач був позбавлений права керування терміном на один рік. Проте на момент зупинки термін позбавлення сплинув, а позивач не звернувся у встановленому порядку до територіального сервісного центру для отримання нового посвідчення водія. Внаслідок чого поліцейськими було встановлено, що ОСОБА_1 не має посвідчення водія відповідної категорії, яка необхідна для керування транспортним засобом, що являється порушенням ч.2 ст.126 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.2.1. "а" та 2.3. "в" ПДР України відповідальність за яке передбачена ч.5 ст.121 КУпАП та ч.2 ст.126 КУпАП старшим інспектором роти №1 БУПП в Чернівецькій області Палійчуком Б.О. було прийнято рішення про об`єднання двох справ в одну відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП та складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Оглянувши в ході апеляційного розгляду справи долучений відповідачем відеозапис, колегія суддів в повній мірі погоджується з позицією суду першої інстанції, що викладені в постанові обставини щодо місця вчинення адміністративного правопорушення та інших фактичних обставин підтверджуються відеозаписом події, наданого відповідачем до відзиву.

Також при вирішенні питання про достатність та допустимість як доказу відеозапису події, долученого до відзиву відповідача, судом першої інстанції обґрунтованого враховано, що за приписами частин 2, 3 та 9 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.

Із аналізу зазначених норм КУпАП убачається, що вимога стосовно наявності в постанові у справі про адміністративне правопорушення відомостей щодо фіксації правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису), викладена в частині 4 ст.283 КУпАП, стосується постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.

Проте у справі, винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі № 536/583/17.

Відтак, посилання апелянта на те, що зазначений відеозапис є неналежним доказом по справі суд апеляційної інстанції відкидає за безпідставністю, оскільки останній містить інформацію щодо предмета доказування та є допустимим, оскільки отриманий у відповідності до вимог ст.ст.31, 40 Закону України "Про Національну поліцію".

Відтак колегія суддів відкидає за безпідставністю посилання апелянта на те, що йому не було його права, оскільки вказаний відеозапис спростовує дані твердження.

Крім твердження апелянта про те, що йому також не було забезпечено реалізацію його права на отримання правової допомоги суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки така позиція ґрунтується виключно на помилковому трактуванні положень ст.268 КУпАП, оскільки позивач безпідставно ототожнює своє право на отримання правової допомоги з обов`язком відповідача забезпечити йому участь/консультацію такого адвоката під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Судовою колегією враховується, що санкція ч.2 ст.126 КУпАП та ч.5 ст.121 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Отже, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а тому подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.

Більше того, матеріалами справи не підтверджується позиція апелянта, що під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та ч.5 ст.121 КУпАП старшим інспектором роти №1 БУПП в Чернівецькій області Палійчуком Б.О. вчинялися будь-які дії, які б могли трактуватися колегією суддів як перешкоди у реалізації позивачем права на отримання позивачем правової допомоги.

Зважаючи на вищевикладене, а також на наявні у справі докази суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на довільному трактуванні позивачем норм матеріального та процесуального права та спрямована виключно на уникнення відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та ч.5 статті 121 КУпАП, а відтак не потребує детальної відповіді на кожний аргумент, оскільки не спростовує правомірності винесення оскаржуваної постанови.

Положення ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 25 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.