Справа № 140/33446/23
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року ЛуцькСправа № 140/33446/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ) (далі військова частина НОМЕР_1 , відповідач) про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.06.2020 по 19.12.2020; зобов`язання нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.06.2020 по 19.12.2020 у розмірі 85484,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Кінологічному навчальному центрі Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ). Наказами начальника Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України від 09.06.2020 №121-ОС старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, а від 18.06.2020 №132-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення звільнений з військової служби у запас 18.06.2020.

Під час проходження служби та після звільнення з неї позивачу не у повному обсязі проведено грошові виплати, право на які набуто позивачем.

Так, позивачу із затримкою проведено виплати належних сум грошового забезпечення, що підтверджується виписками по картці/рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме:

- 24.03.2023 виплачено кошти у розмірі 53 365,09 грн на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі № 140/7976/22;

- 16.08.2023 виплачено кошти у розмірі 37 492,07 грн на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі № 140/8007/22;

- 30.09.2023 виплачено кошти у розмірі 64 685,48 грн, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі № 140/7992/22;

- 18.10.2023 виплачено кошти у розмірі 18 026,03 грн, на виконання згідно рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у справі № 140/8006/22.

Вважає, що протиправна бездіяльність військової частини НОМЕР_1 полягає у непроведенні повного розрахунку та невиплаті йому належних грошових сум при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а саме 18.06.2020, чим було порушено його права.

Суб`єктом владних повноважень допущено затримку розрахунку при звільненні з військової служби, що є порушенням ст. 116 КЗпП України та у відповідності до ст. 117 КЗпП України є підставою для виплати середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку.

На думку позивача, оскільки остаточний розрахунок з ним проведено із затримкою, тобто не у день виключення зі списків особового складу, то із відповідача на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.06.2020 (наступний день після дня виключення зі списків особового складу) по 19.12.2020 (не більше як за шість місяців) відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995.

З наведених підстав позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення остаточного розрахунку грошового забезпечення при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та стягнути середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до вимог статті 262 КАС України.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 17.11.2023 відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з наступних підстав.

При виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 18.06.2020, Кінологічним навчальним центром проведено виплати належних позивачу коштів при звільненні.

Зазначає, що позивачем невірно визначено суму грошового забезпечення (85484, 56 грн), яка виплачена йому із затримкою .

Вказує, що за рішеннями Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі №140/8007/22 та від 07.03.2023 у справі №140/8006/22 Кінологічним навчальним центром позивачу додатково нараховано та виплачено 55518,10 грн недоплаченого грошового забезпечення на день звільнення.

Разом з тим, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі №140/7976/22 позивачу нараховано та виплачено 53 365,09 грн (компенсація втрати доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення), а рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №140/7992/22 позивачу нараховано та виплачено 64 685,48 грн (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні). Виплати за рішеннями суду від 10.02.2023 у справі №140/7976/22 та від 14.02.2023 у справі № 140/7992/22 носять компенсаторний характер та не входять до складу грошового забезпечення.

Зазначає, що Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022 (далі - Закон №2352-ІХ) внесено зміни до діючого законодавства про працю. Зокрема, стаття 117 КЗпП України викладено у новій редакції: "У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

До спірних правовідносин підлягають застосування норм статей 116 117 КЗпП в редакції Закону України №2352-ІХ, а відтак з відповідача може бути стягнуто середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців за таку затримку.

Відтак, з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, вважає що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні може бути виплачений позивачу у розмірі 8 409,08 грн, з урахуванням істотності частки несвоєчасно виплачених сум в порівнянні із середнім заробітком позивача.

З наведених підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Кінологічному навчальному центрі Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується витягом з послужного списку старшого прапорщика ОСОБА_1 (а.с.15-16).

Наказом начальника Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України від 09.06.2020 №121-ОС старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом а (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, а наказом від 18.06.2020 №132-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення (а.с.14-14 зворот).

На момент звільнення зі служби відповідач не провів з ОСОБА_1 повного розрахунку (грошового забезпечення у належному розмірі) зокрема виплати місячного грошового забезпечення за період з 01.03.2020 по 18.06.2020, а також допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та підйомної допомоги з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020; грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі №140/8007/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2023, зобов`язано Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату місячного грошового забезпечення за період з 01.03.2020 по 18.06.2020, а також допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та підйомної допомоги з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік, на відповідний тарифний коефіцієнт (з урахуванням раніше виплачених сум).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у справі №140/8006/22, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2023, зобов`язано Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України (військова частина № НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей та Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за період з 2013-2020 роки.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі №140/8007/22 позивачу нараховано та 16.08.2023 виплачено 37492,07 грн (місячне грошове забезпечення за період з 01.03.2020 по 18.06.2020, допомога на оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні та підйомна допомога з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020), що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку АТ КБ Приватбанк про надходження коштів від 22.08.2023 (а.с.10).

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.03.2023 у справі №140/8006/22 позивачу нараховано та 18.10.2023 виплачено 18 026,03 грн грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку АТ КБ Приватбанк про надходження коштів від 20.10.2023 (а.с.7).

Позивач, у зв`язку з протиправною бездіяльністю відповідача, просить зобов`язати останнього нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки виплати належних при звільненні сум за період за період з 19.06.2020 по 19.12.2020.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009, особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення. У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно з статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

В свою чергу, постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, постанова Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 року № 425, не містять норм щодо виплати звільненому військовослужбовцю середнього заробітку в зв`язку із затримкою з вини роботодавця всіх належних йому виплат при звільненні.

За таких обставин суд вважає, що нерозповсюдження на військовослужбовців норм КЗпП України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати. Водночас, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, а тому щодо них слід застосувати положення КЗпП України, а саме ст. ст. 116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Суд зазначає, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, однак вони врегульовані Кодексом законів про працю України.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №807/3664/14 та в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішення даного спору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 21.03.2017 у справі № 826/5111/15, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відтак, нормами трудового законодавства визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, згідно з наказом начальника Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України від 09.06.2020 №121-ОС старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби за підпунктом а (у зв`язку з закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, а наказом від 18.06.2020 №132-ОС виключено із списків особового складу та усіх видів забезпечення.

Позивач вказує, що на дату закінчення проходження ним військової служби відповідач не виплатив у належному розмірі грошове забезпечення, допомогу на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні, підйомну допомогу та належну при звільненні грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 у справі №140/8007/22 (щодо виплати місячного грошового забезпечення за період з 01.03.2020 по 18.06.2020, а також допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та підйомної допомоги з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020) та від 07.03.2023 у справі №140/8006/22 (щодо виплати грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки) відповідачем на картковий рахунок позивача було перераховано належні йому суми грошового забезпечення, а сама: 16.08.2023 у розмірі 37492,07 грн та 18.10.2023 у розмірі 18 026,03 грн, з урахуванням відрахування військового збору, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку АТ КБ Приватбанк про надходження коштів від 22.08.2023 та від 20.10.2023 (а.с.7,10).

Загальна сума невиплачених при звільненні коштів та виплачених на виконання рішень суду становить 55518,10 грн.

Відтак, оскільки виплата вищевказаних виплат та грошового забезпечення за період проходження військової служби ОСОБА_1 проведена відповідачем 22.08.2023 та 20.10.2023, тому фактично затримка у розрахунку при звільненні склала з 19.06.2020 по 18.10.2023 у розмірі 18 026,03 грн та з 19.06.2020 по 16.08.2023 у розмірі 37492,07 грн.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд погоджується з твердженням позивача про те, що всупереч нормам чинного законодавства з ним не здійснено повного розрахунку при звільненні, чим допущено протиправну бездіяльність.

Матеріалами справи підтверджується, що на час звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 відповідачем не було здійснено з ним повний розрахунок, а тому підставними є вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, суд зазначає, що за встановлених обставин справи до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення частини першої статті 117 КЗпП України у редакції Закону 2352-ІХ від 01.07.2022, згідно з якою на відповідача покладається відповідальність у вигляді обов`язку виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У постанові від 13.05.2020 у справі №810/451/17 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що за змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

З огляду на таке законодавче регулювання Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

У підсумку у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, а відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Отже, період затримки розрахунку при звільненні повинен обчислюватися з першого дня після звільнення, а закінчуватися днем, що передує дню остаточного розрахунку, але не більш як за шість місяців, оскільки саме в цей період у роботодавця існує заборгованість перед звільненим працівником.

У розглядуваному випадку період затримки розрахунку при звільненні обчислюється з 19.06.2020 та обмежується шестимісячним строком до 19.12.2020, як це передбачено частиною першою статті 117 КЗпП України та становить 184 календарних дні.

Як зазначалось вище, пунктом 293 Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що розрахунок з позивачем за всіма видами належного йому на день звільнення з військової служби матеріального та грошового забезпечення, повинен здійснюватись органом Держприкордонслужби, у якому він проходив службу на день звільнення, а саме Кінологічним навчальним центром Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ).

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки

проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 4 пункту 3 розділу ІІІ Порядку №100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Підпунктом б пункту 4 розділу ІІІ Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до пункту 5 розділу VI Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено пунктом 8 розділу VI Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року, розрахунковою величиною для визначення середньоденного розміру грошового забезпечення є календарний день.

Відповідно до довідки, наданої Кінологічним навчальним центром Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ) про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 за два останні повні місяці перед звільненням (квітень-травень 2020 року) йому нараховано грошове забезпечення у сумі 14630,26 грн - за квітень 2020 року та 13709,75 грн - за травень 2020 року, що за два місяці становить 28340,01 грн. Виходячи з цього, середньоденна заробітна плата становить 464,59 грн (28340,01 грн/61, де 61 - кількість календарних днів у квітні-травні 2020 року).

Середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 85484,56 грн (464,59 грн х 184 календарних дні).

Таким чином, з огляду на загальний обсяг несвоєчасно виплачених у належному розмірі грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні, підйомної допомоги та грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки в розмірі 55518,10 грн, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку - 85484,56 грн є неспівмірним по відношенню до відповідальності роботодавця (Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 )) та підлягає до зменшення.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у постанові 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у вказаній справі, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком позивача, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії позивача та відповідача щодо її виплати.

З огляду на те, що обрахований судом розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем (85484,56 грн) значно перевищує розмір невчасно виплачених сум (55518,10 грн), суд вважає за необхідне застосування до даних правовідносин принципу справедливості та співмірності, з врахуванням розміру середнього заробітку позивача, суми заборгованості, несвоєчасно виплаченої відповідачем з 19.06.2020 до 19.12.2020, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема в постановах від 18.07.2018 у справі № 825/325/16 та від 30.10.2019 у справі №806/2473/18.

Так, при розмірі невиплаченого грошового забезпечення 55518,10 грн істотність частки даної суми в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 55518,10 грн / 85484,56 грн = 0,649

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 55479,48 грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день 464,59 грн х 184 календарних дні затримки розрахунку х 0,649 = 55479,48 грн).

Таким чином, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу, а саме, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.06.2020 до 19.12.2020 становить 55479,48 грн.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити, що відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів і їх сплата є обов`язком роботодавця та працівника. Тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податків та інших обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.11.2018 у справі №805/1008/16-а.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, наведених вище норм законодавства та правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, наведених у рішенні, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.06.2020 до 19.12.2020 в сумі 55479,48 грн.

Разом з тим, суд вважає за належне зазначити, що суми нараховані та виплачені позивачу за рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.02.2023 у справі №140/7976/22 у розмірі 53 365,09 грн (компенсація втрати доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення) та за рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі №140/7992/22 у розмірі 64 685,48 грн (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні) носять компенсаторний характер та не є грошовим забезпеченням позивача, яке не виплачено відповідачем на день звільнення зі служби, а відтак не можуть бути враховані судом при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

За нормами частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 858,88 грн, що підтверджується квитанцією №6309-4641-1756-9008 від 07.11.2023 (а.с.4). Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 858,88 грн.

Керуючись статтями 139, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення повного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні.

Стягнути з Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 55479,48 грн (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста сімдесят дев`ять гривень 48 копійок) з відрахуванням обов`язкових платежів, визначених законодавством.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи 14321498).

Суддя Т.М. Димарчук