Справа № 280/1407/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

15 лютого 2024 рокуСправа № 280/1407/24
м. Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Кисіль Р.В., перевіривши матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (Південне шосе, буд. 72, м. Запоріжжя, 69008), в особі представника - адвоката Команова Валерія Валерійовича (Донецька область, Талаківка) до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (вул. Героїв АТО, буд. 92, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50103) про визнання протиправними дій й визнання актів та протоколів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2024 року засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (далі позивач), в особі представника - адвоката Команова Валерія Валерійовича, до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) по здійсненню відбору проб викидів стаціонарних джерел ПАТ «Запоріжсталь», за адресою: м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, у період з 26.08.2020 по 27.08.2020 за результатами якого складено акти відбору проб викидів стаціонарних джерел та протоколи вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел і складанню, затвердженню актів відбору проб викидів стаціонарних джерел та протоколів вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел Позивача, а такі акти та протоколи недійсними.

Крім того, просить розглянути та задовольнити клопотання ПАТ «Запоріжсталь» про поновлення пропущеного з поважних причин строку на звернення із адміністративним позовом, розглянути та задовольнити клопотання ПАТ «Запоріжсталь» про витребування доказів з відповідача, стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжсталь» судові витрати.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 14.02.2020 слідчим відділом Управління СБ України у Запорізькій області зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження №0000272 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 441 КК України (надалі Кримінальне провадження), яке полягає у порушенні норм законодавства з охорони навколишнього природного середовища, що призводить до забруднення атмосферного повітря території Запорізької області шкідливими для життя і здоров`я людей та довкілля речовинами, відходами та іншими матеріалами промислового виробництва внаслідок перевищення встановлених нормативів викидів забруднюючих речовин, що може призвести до екологічної катастрофи.

30.07.2020 року слідчим суддею Жовтневого районного суду міста Запоріжжя Стратій Є.В. розглянуто клопотання старшого слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області Семейко К.В. про надання дозволу на проведення огляду у Кримінальному провадженні та винесено Ухвалу у справі № 331/2191/20 (далі за текстом Ухвала), якою надано слідчим групи слідчих СВ УСБУ в Запорізькій області із залученням співробітників оперативних підрозділів Служби безпеки України та спеціалістів співробітників Державної екологічної інспекції України та Державної екологічної інспекції у Запорізькій області дозвіл на проведення огляду за місцем реєстрації та фактичного місцезнаходження Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі також ПАТ «Запоріжсталь», Позивач) за адресою: м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, з правом проникнення на його територію, до його спеціальних споруд, будівель, приміщень та інших об`єктів житлової та не житлової нерухомості, які належать на праві власності ПАТ «Запоріжсталь» та ВАТ «Запоріжсталь», з метою здійснення вимірювань вмісту забруднюючих речовин на джерелах викидів та отримання зразків шляхом здійснення відбору проб промислових викидів підприємства.

На виконання Ухвали у період часу з 13 год. 23 хв. 26.08.2020 року по 27.08.2020 включно в Доменному та Агломераційному цехах ПАТ «Запоріжсталь» проведено огляд, за наслідком якого складено протокол огляду від 26.08.2020 (надалі Протокол огляду).

Як вбачається з Протоколу огляду до участі у слідчих діях (огляду) в якості спеціалістів, фактично були залучені наступні посадові особи: Старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області - начальник відділу інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області Калимбет Тетяна Миколаївна; Старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області - заступник начальника відділу інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області Черниш Олена Борисівна; Державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області - головний спеціаліст відділу інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області Солонько Світлана Миколаївна; Державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області - головний спеціаліст відділу інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області Чернушко Галина Володимирівна.

Отже, згідно Протоколу огляду у слідчих діях на території ПАТ «Запоріжсталь» в якості спеціалістів брали участь посадові особи Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, наразі - Державна екологічна інспекція Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області).

ПАТ «Запоріжсталь» вважає протиправними та безпідставними дії Відповідача щодо проведення 26-27 серпня 2020 р. інструментально-лабораторних вимірювань вмісту забруднюючих речовин на стаціонарному джерелі № 240 - аспірації ливарного двору доменної печі №2; стаціонарному джерелі № 254 - аспірації ливарного двору доменної печі № 4; джерелі викиду № 115, джерело утворення 115 (АУ-91)) агломераційної машини № 3 та джерелі викиду № 116, джерело утворення 116 (АУ-92)) агломераційної машини № 4.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Суб`єктом владних повноважень визнається орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Як вбачається з позовної заяви підставою для звернення позивача до суду стали порушення діючого законодавства, які було допущено посадовими особами відповідача щодо участі у процедурі вимірювання концентрації забруднюючих речовин об`єктів ПАТ Запоріжсталь від самого початку слідчого заходу 26-27 серпня 2020 року на виконання ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя.

Таким чином, всі дії були вчинені не з метою виконання повноважень відповідача на проведення планової чи позапланової перевірки, а на виконання ухвали слідчого судді в рамках кримінального провадження, а спеціалісти відповідача залучені як експерти в рамках такого кримінального провадження.

Складені відповідачем протоколи вимірювань про які йде мова в позовній заяві та протоколі огляду від 26.08.2020 за своєю суттю є способом документації підрозділів інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції України та її територіальних органів, матеріальної фіксації інформації щодо результатів вимірювань, відображають конкретні показники досліджуваних джерел викидів, способи (методологію) і засоби (у тому числі технологічні, інструментальні) таких вимірювань.

Таким чином, такі протоколи є документами інформаційного характеру й самі собою не створюють жодних правових наслідків для позивача, які б мали реальний вплив на його права.

Такі документи не набувають ознак рішення суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 19 КАС, оскільки самостійно не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків, у зв`язку з чим викладені у них дані (інформація) не можуть бути предметом спору. Ці документи можуть виступати носієм доказової інформації про виявлені органами Держекоінспекції порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання у певних підвідомчих цим органам сферах й братись до уваги при прийнятті ними відповідних рішень (приписів, постанов тощо). Тому оцінка складених посадовими особами Держекоінспекції актів і протоколів, а отже й оцінка дій службових осіб цього органу щодо їх складання і затвердження, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження таких рішень, або у випадку можливого використання актів, протоколів, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

Аналогічних висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 30.12.2021 у справі №160/6572/20 та від 28.02.2023 у справі № 160/15983/21.

Позивач оскаржує відсутність компетенції у відповідача на проведення вимірювань та дії по складанню актів та протоколів за результатами таких, проте ці дії вчинені з метою збирання доказів та забезпечення участі посадових осіб відповідача у проведенні слідчої дії у якості спеціалістів в межах кримінального провадження.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, за результатами таких дій не здійснювалося заходів державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів або за додержанням вимог законодавства щодо екологічної та радіаційної безпеки, охорони атмосферного повітря, стану навколишнього природного середовища тощо, та на підставі складених і затверджених посадовими особами відповідача актів відбору проб викидів стаціонарних джерел та протоколів вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел не приймалось рішень, які б зумовлювали виникнення для Товариства юридично значимих наслідків, впливали на його права та обов`язки, й такі рішення у межах цього спору не оскаржуються. Працівники відповідача були залучені як спеціалісти до проведення слідчих дій, визначених ухвалою слідчого судді, у кримінальному провадженні № 0000272.

За змістом статті 93 КПК України слідчий, прокурор уповноважені збирати докази в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 71 КПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних або інших засобів і може надавати консультації під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок.

Спеціаліст може бути залучений для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складення схем, планів, креслень, відбір зразків для проведення експертизи тощо) сторонами кримінального провадження під час досудового розслідування і судом під час судового розгляду, а також для надання висновків у випадках, передбачених пунктом 7 частини четвертої цієї статті (частина друга статті 71 КПК України).

Правовий статус спеціаліста визначено КПК України, відповідно до якого спеціаліста віднесено до складу учасників кримінального провадження (пункт 25 частини першої статті 3, стаття 71).

Отже, дії відповідача щодо складання, затвердження актів і протоколів здійснені у статусі спеціаліста у кримінальному провадженні й не можуть бути предметом самостійного оскарження у суді будь-якої юрисдикції, в тому числі в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги, що розглянуті судом фактично стосуються правомірності проведення спеціалістами відповідача відбору проб викидів від стаціонарних джерел викидів, а також правомірності дій зі складення актів та затвердження протоколів вимірювань вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел на підставі актів відбору проб викидів стаціонарних джерел, які вчинені в межах слідчої дії - проведення огляду виробничих приміщень позивача на підставі ухвал слідчого судді, прийнятих у межах кримінального провадження, такі дії не мають ознак публічно-владних управлінських дій, а тому оцінка таким діям має надаватися в межах кримінального провадження.

Тому для вирішення цього спору не можна використати способи захисту, передбачені в адміністративному судочинстві.

При цьому, дотримання порядку збирання доказів органами досудового розслідування, у тому числі й залучення спеціаліста, є предметом перевірки під час розгляду справи судом у порядку кримінального судочинства. За змістом статей 86, 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відтак прерогатива перевірки дотримання порядку збирання доказів у кримінальному провадженні надана саме відповідним уповноваженим суб`єктам у межах кримінального провадження і регулюється виключно нормами КПК України.

Отже, незгода особи із залученням спеціаліста або із правомірністю складення цим спеціалістом документів під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження може бути висловлена у цьому провадженні.

Для ефективного захисту прав позивача Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає спеціальні процедури, які не можна підмінити шляхом звернення з позовом до адміністративного суду.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Крім того, в постанові від 20.03.2019 по справі №808/3230/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначальним для розуміння спору як адміністративно-правового є не тільки участь суб`єкта владних повноважень, але й характер відповідного спору та його наслідки для суб`єкта спірних правовідносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та /або їх посадовими особами у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Конституційний Суд України у Рішенні 14 грудня 2011 року у справі № 1-29/2011 визначив підґрунтя розмежування публічно-правових спорів між судами адміністративної та кримінальної юрисдикцій. У п. 4.2 цього Рішення Конституційний Суд України дійшов висновку, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі вправі ініціювати їх вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу та самі по собі не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих ст. 6, 13 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis п. 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Словосполучення справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства стосується як позовних вимог, які не можна розглядати за правилами адміністративного судочинства, так і тих вимог, які взагалі не можуть розглядати суди.

У рішенні Європейського суду з прав людини (подалі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися "судом, встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Враховуючи те, що вимоги про встановлення відсутності компетенції так і оскарження дій відповідача вчинені з метою зібрання доказів у кримінальному провадженні, а Кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає випадків оскарження дій залучених спеціалістів в рамках КПК, суд вважає, що цей позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у цій справі слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію не лише адміністративних судів, а взагалі не підлягають судовому розгляду.

Такий спір не підпадає під юрисдикцію не лише адміністративних судів, а взагалі не підлягає судовому розгляду.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у певним чином подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.11.2020 у справі № 813/5892/15 (провадження № 11-132апп20).

В свою чергу питання щодо належності та допустимості доказів, отриманих у кримінальному провадженні №0000272 (зокрема і внаслідок вчинення спеціалістами відповідача оскаржуваних дій), має вирішуватися судом, який розглядатиме таке кримінальне провадження.

Зазначене є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Крім того, суддя вважає за необхідне звернути увагу представника позивача на приписи ст. 45 КАС України, відповідно до яких:

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

В даному випадку представником позивача протягом січня-лютого 2024 року втретє заявляється позов з аналогічним предметом і з аналогічних підстав. При цьому у справі №280/701/24 позов був повернений позивачу з підстави його відкликання, а у справі №280/926/24 було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі з підстав, аналогічних наведеним у цій ухвалі.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 21, 170, 171, 241, 248, 256 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (Південне шосе, буд. 72, м. Запоріжжя, 69008), в особі представника - адвоката Команова Валерія Валерійовича (Донецька область, Талаківка) до Державної екологічної інспекції Придніпровського округу (Дніпропетровська та Кіровоградська області) (вул. Героїв АТО, буд. 92, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50103) про визнання протиправними дій й визнання актів та протоколів недійсними.

Копію ухвали надіслати засобами системи «Електронний суд» представнику позивача.

Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Ухвала виготовлена та підписана 15 лютого 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль