Справа № 460/8528/21
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2024 року м. Рівне №460/8528/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., за участю секретаря судового засідання Яцюк К.Р.; позивача: ОСОБА_1 , представника позивача: Шумри І.В., представника відповідача-1 та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , представника відповідача-2: Забродовської Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до міського голови міста Вараш Мензула Олександра Павловича, Виконавчого комітету Вараської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вараська міська рада, про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Вараської міської ради (далі - відповідач-1), міського голови м. Вараш Мензула Олександра Павловича (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Вараська міська рада, у якому просила суд:

визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови м. Вараш Мензула О. П. від 24 травня 2021 року № 271-ос «Про звільнення ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради з 01 червня 2021 року;

стягнути з виконавчого комітету Вараської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2021 по дату ухвалення рішення по справі.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. РУХ СПРАВИ.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що за наслідками прийняття рішення Вараської міської ради від 24.02.2021 № 110 «Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління» та видачі розпорядження міського голови від 26.02.2021 № 39-р «Про скорочення штату працівників виконавчих органів Вараської міської ради» затверджено нову структуру виконавчих органів Вараської міської ради та чисельність працівників апарату управління. Звертає увагу суду, що відповідно до розпорядження міського голови від 26.02.2021 № 39-р скорочено посаду головного спеціаліста відділу з питань регулювання земельних відносин та одночасно з цим введено у відділ земельних ресурсів 5 посад головного спеціаліста та 1 посаду начальника відділу з 01.03.2023, однак, позивача, як головного спеціаліста відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради було повідомлено про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України та попереджено про відсутність вакантних посад, які могли б бути запропоновані для її подальшого працевлаштування. Зауважує, що 27.05.2021 позивач просила перевести її на посаду головного спеціаліста відділу земельних ресурсів з 01.06.2021, однак відповідач проігнорував дане звернення, відтак позивач вважає, що її було протиправно звільнено на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, оскільки з затвердженням нової структури виконавчих органів Вараської міської ради скорочення штатів не відбулося, з огляду на що, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вараської міської ради, міського голови м. Вараш Мензула Олександра Павловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вараська міська рада, про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без задоволення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 по справі № 460/8528/21 залишено без змін.

Постановою Касаційного адміністративного суду від 12.10.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 скасовано. Справу № 460/8528/21 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У прийнятій постанові Верховний Суд дійшов до висновку, що судами попередніх інстанцій не встановлено чи дійсно відбулась ліквідація відділу з питань регулювання земельних відносин та скорочені всі посади цього відділу, а також чи дійсно припинено виконання відповідачем функцій, які здійснював відділ з питань регулювання земельних відносин. Тобто, судами першої та апеляційної інстанції не встановлено чи дійсно відбулась ліквідація відділу, а не зміна його назви, не з`ясовано, чим відрізняються функціональні обов`язки ліквідованого відділу з питань регулювання земельних ресурсів та новоутвореного відділу земельних ресурсів. Тобто, не встановлено відмінностей ані в завданнях та функціях зазначених відділів, ані в порядку призначення на посаду та переліку повноважень головних спеціалістів цих відділів. Також Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними доказами факт відсутності у новоствореному Виконавчому комітеті Вараської міської ради рівнозначної посади, яка б могла бути запропонована позивачу разом з попередженням про її майбутнє вивільнення, і яка б відповідала їй кваліфікації, спеціальності і досвіду роботи. Відповідач лише зазначив, що він не мав об`єктивної можливості запропонувати інші вакантні посади, оскільки вони не відповідали спеціальності та кваліфікації позивача. Також відповідачем не було обґрунтовано неможливості запропонувати позивачу інші вакантні посади. При цьому, відповідно до листа Виконавчого комітету Вараської міської ради від 06 жовтня 2021 року № 220/0/14.3-05/1380, наданого на адвокатський запит від 30 вересня 2021 року № 30/09/21-2, вбачається, що станом на 31 травня 2021 року у Виконавчому комітеті Вараської міської ради існувало 20 вакантних посад, у тому числі, провідний спеціаліст та спеціаліст І категорії.

31.10.2023 справа надійшла на новий розгляд до Рівненського окружного адміністративного суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по розгляду справи № 460/8528/21 визначено суддю Поліщук О.В.

Ухвалою суду від 02.11.2023 адміністративну справу № 460/8528/21 прийнято суддею до свого провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 28.11.2023.

Цією ж ухвалою встановлено учасникам справи строк для подання письмових пояснень, з урахуванням висновків постанови Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 460/8528/21.

28.11.2023 від ОСОБА_1 через відділ документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення, у яких позивач зазначає, що з прийняттям рішення № 110 від 24.02.2021 не відбулося ні скорочення чисельності працівників, ані зміни штатного розпису за рахунок зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами, оскільки станом на 26.03.2021 штатну кількість працівників Вараської міської ради збільшено, про що свідчить розпорядження міського голови № 40-р від 26.02.2021 «Про внесення змін до штатного розпису виконавчого комітету Вараської міської ради на 2021 рік» (кількість штатних посад 188). Зауважує, що у першу чергу відповідач мав обов`язок запропонувати позивачу наявні вакантні посади, які існували в період з 01 лютого 2021 року до 31 травня 2021 року, зокрема посаду провідного спеціаліста та спеціаліста І категорії, однак, всупереч положенням статті 49-2 КЗпП України, цього зроблено не було. На переконання позивача, завдання, мета, компетенція права та функції відділу з питань регулювання земельних ресурсів та відділу земельних ресурсів не зазнали жодних суттєвих та реальних змін. За наведених обставин, наказ про звільнення позивач вважає таким, що порушує його законні права та інтереси, які повинні бути відновлені шляхом поновлення його на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

23.11.2023 від Виконавчого комітету Вараської міської ради через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що у Виконавчому комітеті Вараської міської ради відбулося скорочення чисельності і штату працівників та був ліквідований відділ з питань регулювання земельних відносин та скорочені відповідні посади, в тому числі й посада позивача. З огляду на це, позивача було письмово попереджено про наступне вивільнення, так як це передбачено статтею 49-2 КЗпП. За позицією відповідача, наявний рівень освіти, спеціальність, кваліфікація та досвід позивача не відповідає кваліфікаційним вимогам вакантних посад, тому була відсутня можливість запропонувати їй інші вакантні посади. Звертає увагу суду, що функціональні обов`язки Відділу з питань регулювання земельних відносин виконавчого комітету Вараської міської ради та Відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради відмінні у своїх завданнях та функціях. Зауважує, що Відділ з питань регулювання земельних відносин виконавчого комітету Вараської міської ради, як виконавчий орган Вараської міської ради був ліквідований, а не перейменований Таким чином, відповідач вказує на безпідставність твердження позивача про те, що звільнення відбулося безпідставно та у протиправний спосіб, а тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

23.11.2023 від міського голови м. Вараш Мензула Олександра Павловича через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем наведено доводи, тотожні викладеним у відзиві на позовну заяву Виконавчого комітету Вараської міської ради.

У порядку статті 165 КАС України третя особа - Вараська міська рада, не скористалась правом на подання письмових пояснень.

Ухвалою суду від 28.11.2023, постановленою без виходу нарадчої кімнати, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання у справі та призначено розгляд справи по суті на 28.12.2023. Витребувано у відповідача додаткові докази.

Ухвалою суду від 28.12.2023 занесеною до протоколу судового засідання, у судовому засіданні оголошено перерву до 30.01.2024.

30.01.2024 справу знято з розгляду у зв`язку із перебуванням головуючої судді у відпустці. Справу призначено до розгляду на 07.02.2024.

У судовому засіданні учасники справи підтримали доводи заяв по суті справи та надали пояснення аналогічні цим доводам.

При новому розгляді цієї справи, суд насамперед повинен надати спірному розпорядженню оцінку на предмет відповідності чинним нормативно-правовим актам та встановити фактичні обставини справи й дослідити відповідні докази, що мають значення для її правильного вирішення, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26 лютого 2020 року у справі № 288/741/17, від 19 березня 2020 року у справі № 804/1542/16, від 29 квітня 2020 року у справі № 815/4666/17, від 03 липня 2020 року у справі № 813/1520/16, від 03 липня 2020 року у справі № П/811/835/16, від 16 липня 2020 року у справі № 813/1602/16, від 15 травня 2020 року у справі № П/811/2408/15, від 20 травня 2020 року у справі № 819/566/16 та від 09 жовтня 2019 року у справі № 208/3390/16-а.

07.02.2024 на підставі статей 243, 245 КАС України, у судовому засіданні було проголошено вступну і резолютивну частини судового рішення.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.

05.07.2017 ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу з питань регулювання земельних відносин за переведенням з посади спеціаліста землевпорядника Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області за результатами конкурсу, про що у трудовій книжці зроблено відповідний запис № 42 від 05.07.2017 (розпорядження від 03.07.2017 № 202-ОС.)

Рішенням Вараської міської ради від 09 червня 2017 року № 759 «Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління» (з урахуванням внесених змін рішенням Вараської міської ради від 10 листопада 2020 року № 6) затверджено структуру, перелік штатних посад та загальну чисельність працівників апарату ради та її виконавчих органів, зокрема чисельність виконавчого комітету у кількості 113,5 штатних одиниць.

Рішенням Вараської міської ради від 24 лютого 2021 року № 110 «Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління» затверджено нову структуру, перелік штатних посад та загальну чисельність працівників апарату ради та її виконавчих органів, зокрема чисельність виконавчого комітету у кількості 94,5 штатних одиниць.

Цим же рішенням затверджено структуру та загальну чисельність працівників виконавчих органів міської ради (її структурних підрозділів), якою не передбачений структурний підрозділ - відділ з питань регулювання земельних відносин, в якому працювала позивач.

На підставі рішення Вараської міської ради № 110, міським головою м. Вараш 26 лютого 2021 року видано розпорядження № 39-р «Про скорочення штату працівників виконавчих органів Вараської міської ради», яким із 01 березня 2021 року та з 01 червня 2021 року, відповідно, введено в дію та скорочено визначені посади (згідно із текстом розпорядження), у тому числі й усі посади відділу з питань регулювання земельних відносин виконавчого комітету Вараської міської ради.

Крім того, на підставі рішення Вараської міської ради № 110, втратило чинність рішення Вараської міської ради від 09 червня 2017 року № 759 «Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління» та відповідні рішення, якими внесено зміни до рішення міськради № 759.

Попередженням від 26 березня 2021 року ОСОБА_1 за два місяці письмово попереджено про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників. Повідомлено про відсутність вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачці для подальшого працевлаштування.

Розпорядженням міського голови від 24 травня 2021 року № 271-ос звільнено ОСОБА_1 з 31 травня 2021 року з посади головного спеціаліста з питань регулювання земельних відносин виконавчого комітету Вараської міської ради на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників).

Не погоджуючись з розпорядженням міського голови від 24 травня 2021 року № 271-ос та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.

Згідно з частиною 1 статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 07 червня 2001 року № 2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-ІІІ), служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Частиною 1 статті 20 Закону № 2493-ІІІ передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України.

Водночас, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників (далі - КЗпП України).

Так, пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу, серед яких є зміна в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Аналізуючи вищенаведені норми трудового законодавства, слід дійти висновку про те, що звільнення працівника за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України допускається лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників та неможливість перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Отже, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, і лише у разі за рівних умов продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, які відповідають вимогам визначених у частині 2 статті 42 КЗпП України.

Процедура вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України регламентована положеннями частини другої статті 40, статей 42, 49-2 цього Кодексу, що містять юридичні гарантії забезпечення прав працівників від незаконного звільнення та сприяння у збереженні роботи.

Згідно частини 1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, виходячи із змісту частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які цей працівник може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які заявилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08.05.2019 у справі № 806/1175/17, від 06.03.2019 у справі № 824/424/16-а та від 20.02.2020 у справі № 809/1068/17.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У цьому контексті суд зауважує, що розпорядженням міського голови від 26 лютого 2021 року № 40-р «Про внесення змін до штатного розпису виконавчого комітету Вараської міської ради» з врахуванням рішення Вараської міської ради від 24 лютого 2021 року № 110 «Про затвердження структури виконавчих органів Вараської міської ради, загальної чисельності працівників апарату управління» затверджено перелік змін до штатного розпису виконавчого комітету Вараської міської ради на 2021 рік, який застосовується з 01 березня 2021 року.

Водночас, розпорядженням міського голови від 26 лютого 2021 року № 39-р «Про скорочення штату працівників виконавчих органів Вараської міської ради» введено з 01 березня 2021 року у відділі земельних ресурсів 6 посад (1 начальник відділу та 5 головних спеціалістів), а скорочено з 01 червня 2021 року 2 посади у відділі з питань регулювання земельних ресурсів.

Судом встановлено, що в штатному розписі Виконавчого комітету Вараської міської ради на 2021 рік, який вводиться в дію з 01 січня 2021 року, затверджений штат у кількості 113,5 штатних посад.

Станом на 26.03.2021 штатну кількість працівників виконавчого комітету Вараської міської ради збільшено, що підтверджується розпорядження міського голови № 40-р від 26.02.2021 «Про внесення змін до штатного розпису виконавчого комітету Вараської міської ради на 2021 рік» (кількість штатних посад 188).

Наведене свідчить про те, що кількість працівників Виконавчого комітету Вараської міської ради не зменшилась, а навпаки збільшилася на 74,5 штатних одиниць.

Разом з тим, кількість штатних посад відділу земельних ресурсів, також зменшена не була та становить 6 штатних посад. Виведення зі структури Виконавчого комітету Вараської міської ради, зокрема з відділу з питань регулювання земельних відносин працівників цього відділу зі штатною чисельністю 2 співробітника та введення у склад організаційної структури Виконавчого комітету Вараської міської ради відділу земельних ресурсів з штатною чисельністю 6 осіб, не вплинуло на штатну чисельність відділу, у якому працював позивач.

Суд також враховує що відповідно до листа Виконавчого комітету Вараської міської ради від 06 жовтня 2021 року № 220/0/14.3-05/1380, наданого на адвокатський запит від 30 вересня 2021 року № 30/09/21-2, станом на 31 травня 2021 року у Виконавчому комітеті Вараської міської ради існувало 20 вакантних посад, у тому числі, провідний спеціаліст та спеціаліст І категорії.

Під час розгляду справи доказів пропонування інших посад, які були вакантними у відповідача або з`явилися після попередження про наступне звільнення відповідач не надав, як і не навів необхідного обґрунтування щодо не прийняття рішення про переведення позивача до новоутвореного відділу внаслідок змін в організації виробництва і праці.

Тож у випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України.

У процесі цього аналізу, як правило, враховуються такі обставини, як: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалої тимчасової непрацездатності, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Інша вакантна робота, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду пропонується в разі відсутності рівноцінної посади.

Рівень кваліфікації визначається в залежності від освіти працівника та здобутих ним навичок під час виконання робіт за певною спеціальністю, а продуктивність праці вимірюється певними виробничими (службовими) показниками. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Тобто у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, хто з них має переважне право на залишення на роботі згідно з частиною другою статті 42 КЗпП.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.02.2018 та від 08.07.2020 у справі № 2а-9821/11/2670, від 11.07.2018 у справі № 816/1232/17, від 15.05.2020 у справі № П/811/2408/15, від 09.07.2020 у справі № 809/2894/13-a та інших.

Щодо поняття кваліфікації та продуктивності праці, суд зазначає наступне.

Поняття "кваліфікація" включає в себе не лише освітній рівень працівника, а й стаж роботи, здатність виконувати особливі доручення керівництва, володіння певними навиками, програмами, тощо.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовується ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконання покладених завдань та доручень тощо.

Вказана позиція узгоджується з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 813/1220/16.

На переконання суду, всупереч положень статті 49-2 КЗпП України, ОСОБА_1 не отримала з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пропозицію зайняти всі вакантні посади, які вона може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відповідачами також не надано доказів того, що під час звільнення позивача проводився аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися працювати і тих, які підлягали звільненню.

З приводу посилань представника відповідача про те, що позивачу не були запропоновані інші вакантні посади, оскільки вони не відповідали її спеціальності та кваліфікації, то суд не констатує того, що саме у позивача було наявне право на зайняття посади головного спеціаліста відділу земельних ресурсів, натомість, суд наголошує, що відповідачу, як роботодавцю, належало надати об`єктивну оцінку наявності чи відсутності у позивача такого права, чого у спірних правовідносинах зроблено не було.

При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 у справі № 820/4077/17 дійшов висновку, що у разі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами в їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо.

Зміна найменування бюджетної установи, її структури та штатного розпису є її реорганізацією. В юридичній практиці така форма реорганізації називається перетворенням.

При цьому, переведення працівників з однієї посади на іншу чи з одного структурного підрозділу до іншого здійснюється у разі, якщо діяльність бюджетної установи не припиняється, але змінюються її повноваження, структура чи штатний розпис, тобто проводяться організаційно-штатні заходи.

Суд зазначає, що ліквідація юридичної особи має місце у випадку, якщо у розпорядчому акті органу державної влади наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У випадку доручення виконання завдань і функцій ліквідованого органу іншому органу мова йде фактично про його реорганізацію.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11.07.2012 в справі № 6-65цс12, яка підтримана Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 18.09.2018 у справі № 800/538/17), підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв`язку з ліквідацією та реорганізацією підприємства, установи, організації за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України може бути ліквідація чи реорганізація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи.

Суд наголошує, що ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією саме органу державної влади, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи ця обставина може бути підставою для звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України виключно з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами, при умові дотримання вимог частини 2 статті 40, статей 42, 43, 49-2 КЗпП України.

Разом з цим, суд враховує, що за загальним правилом власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган сам вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, якщо інше не встановлено обов`язковим для нього нормативно-правовим актом. Питання про доцільність скорочення посад, чисельності працівників, структури підприємства, установи, організації судом не обговорюється, оскільки це було б втручанням у діяльність такого підприємства, установи, організації (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №580/2623/19).

Так, судом встановлено, що Виконавчий комітет Вараської міської ради, як юридична особа не ліквідована, відповідні рішення про ліквідацію та відомості у Єдиному державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутні, відтак у даному випадку відбулась зміна організаційно-правової структури юридичної особи шляхом новоутвореного відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради.

Аналізуючи основні функції, завдання, які покладалися на відділ з питань регулювання земельних відносин Виконавчого комітету Вараської міської ради згідно Положення, затвердженого рішенням Кузнецовської міської ради від 26.04.2017 № 736 та основні функції, завдання, які були покладені на новоутворений відділ земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради, згідно Положення, затвердженого рішенням Вараської міської ради від 21.02.2021 № 11, суд приходить до висновку, що дані посади є схожими як за кваліфікаційними вимогам, так і за обсягом прав та обов`язків. Функціональні обов`язки головного спеціаліста відділу з питань регулювання земельних відносин по своїй суті мають незначні відмінності, які в цілому аналогічні функціональним обов`язкам та повноваженням головного спеціаліста відділу земельних ресурсів.

Твердження відповідача про те, що новоутворений відділ земельних ресурсів має значно більші повноваження, інші завдання та функції, іншу територіальну юрисдикцію, підпорядкування, а тому відбулися зміни у функціональних обов`язках головного спеціаліста відділу, суд не приймає до уваги, оскільки такі зміни не впливають на неможливість виконання позивачем своїх повноважень.

Тобто, відділ земельних ресурсів Виконавчого комітету Вараської міської ради не відмовився від основних функцій та завдань, які виконував відділ з питань регулювання земельних відносин Виконавчого комітету Вараської міської ради та фактично передав їх новоутвореному відділу.

При цьому суд не нівелює дискреційні повноваження Виконавчого комітету Вараської міської ради щодо зміни чисельності та/або штату установи, водночас такі повноваження мають реалізовуватися із дотриманням гарантій працівників, що передбачені КЗпП України.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про недотримання відповідачем встановленої законом процедури звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, що дає підстави для визнання протиправним розпорядження міського голови м. Вараш Мензула О. П. від 24 травня 2021 року № 271-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 01.06.2021 (наступний день після дати звільнення) по 07.02.2024 (день ухвалення судом рішення у справі), є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Як роз`яснено у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 100 (далі Порядок № 100).

У відповідності до абз. 3 п. 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Вараської міської ради про розмір середньої заробітної плати від 06.08.2021 № 418/0/14.3-04/995 сума середньомісячної заробітної плати позивача за квітень-травень 2021 року складає 27112,03 грн.

Відтак середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 713,47 грн (27112,03 грн/38 відпрацьованих днів).

При визначені суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить із того, що відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-IX (набрав чинності 24.03.2022) у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53 (тривалість роботи напередодні святкових, неробочих і вихідних днів), частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67 та статей 71-73 (святкові і неробочі дні) Кодексу законів про працю України.

Період вимушеного прогулу з 01.06.2021 (наступний день після дати звільнення) по 07.02.2024 (дата ухвалення судового рішення) (з урахуванням Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 № 2136-IX) складає 694 робочих днів.

Отже, заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 495148,18 грн ( з розрахунку: 694 х 713,47 грн).

Вирішуючи позов в цій частині судом також враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16, відповідно до якої виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин (в тому числі і в разі виплати вихідної допомоги).

При цьому, суд зауважує, що у пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктами 2 та 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді головного спеціаліста відділу земельних відносин Виконавчого комітету Вараської міської ради та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11415,52 грн (713,47 грн х 16 фактично відпрацьованих днів за травень 2021 року), із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів підлягає до негайного виконання.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини, перевіривши правову та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що розпорядження міського голови м. Вараш Мензула О. П. від 24 травня 2021 року № 271-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » не відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям, відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача слід стягнути судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Вараської міської ради судовий збір в сумі 908,00 грн, сплачений згідно з квитанцією від 17.06.2021 № 56535089, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міського голови міста Вараш Мензула Олександра Павловича, Виконавчого комітету Вараської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вараська міська рада, про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови міста Вараш Мензула Олександра Павловича № 271-ос від 24 травня 2021 року "Про звільнення ОСОБА_1 "

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу земельних ресурсів виконавчого комітету Вараської міської ради з 01 червня 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.06.2021 по 07.02.2024 включно в розмірі 495148,18 грн, сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11415,52 грн, сума вказана без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають стягненню під час виплати її працівнику, допустити до негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Вараської міської ради судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Міський голова міста Вараш Мензул Олександр Павлович (м - н Незалежності, 1,Вараш,Рівненська область,34400, Відповідач - Виконавчий комітет Вараської міської ради (майдан Незалежності, 1,м.Вараш,Вараський район, Рівненська область,34403,

Повний текст рішення складений 14 лютого 2024 року

Суддя Ольга ПОЛІЩУК