Справа № 160/32613/23
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-
13.12.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області зняти ОСОБА_1 з податкового обліку 11.12.2017 року.
Позовні вимоги у заявах по суті обґрунтовані тим, що позивач є застрахованою особою, та починаючи з 06.11.2017 року перебував у трудових відносинах з роботодавцем, яким сплачувалися за нього соціальні внески, що виключає обов`язок сплачувати такий внесок ще як арбітражним керуючим, при цьому, що така діяльність зупинена з 11.12.2017 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
- за 2017 рік - 6522,36 грн., (залишок несплачених нарахувань) строк сплати до 02.05.2018;
- за другий квартал 2018 року - 2457,18 грн, строк сплати до 19.07.2018;
- за третій квартал 2018 року - 2457,18 грн, строк сплати до 19.10.2018;
- за четвертий квартал 2018 року - 2457,18 грн, строк сплати до 21.01.2019;
- за перший квартал 2019 року - 2754,18 грн, строк сплати до 19.04.2019;
- за другий квартал 2019 'року - 2754,18 грн, строк сплати до 19.07.2019;
- за третій квартал 2019 року - 2754,18 грн, строк сплати до 21.10.2019;
- за четвертий квартал 2019 року - 2754,18 грн, строк сплати до 20.01.2020.
- за перший квартал 2020 року - 1039,06 грн, строк сплати до 21.04.2020.
- за другий квартал 2020 року - 1039,06 грн, строк сплати до 20.07.2020.
За даними інформаційної системи податкового органу ОСОБА_1 подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за наступні періоди:
Станом на 30.11.2023 сума заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 складала 24 234,56 гривень. Керуючись пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449, ГУ ДПС сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2023 №Ф-1697-50/67 на суму 24 234,56 грн., яку ОСОБА_1 отримала особисто 06.12,2023. Станом на 30.11.2023 сума заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 складала 24 234,56 гривень.
Також, ГУ ДПС звертає увагу суду на те, що в позовній заяві позивач посилається на перебування в трудових відносинах по оскаржуваному періоду нарахувань, але згідно доданої довідки форми ОК-5 у ОСОБА_1 відсутній документально підтверджений оскаржувані періоди, а саме: квітень, травень і червень - 2020, та лютий березень та квітень - 2023 року. Таким чином, нарахування зі сплати єдиного внеску по платнику ОСОБА_2 , які винесені податковим органом є правомірними.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
З 2010 та 2013 року позивач перебуває на обліку у контролюючих органах як фізична особа-підприємець та як арбітражний керуючий відповідно.
11.12.2017 анульовано свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 08.02.2013 року № 68.
05.02.2018 року припинено державну реєстрацію діяльності позивача як фізичної особи-підприємця та останнім подано до контролюючого органу податкову декларацію за 2017 рік, звітність за 2017 рік, а також сплачено ЄСВ за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн.
06.03.2018р. позивачем до ДПІ у Новомосковському районі м. Дніпра було подано податкову декларацію про майновий стан та доходи з позначкою ліквідаційна та звіт про суми нарахованого внеску з позначкою ліквідаційна (за січень-лютий 2018р.). На підставі наведених звітів позивачем було сплачено ЄСВ за січень-лютий 2018р. в розмірі 1638,12 грн., що підтверджується квитанцією від 02.02.2018р.
Матеріалами справи підтверджено, що відносно позивача контролюючим органом вчетверте винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2020р. в справі № 160/2908/20 позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2019 року №Ф-1697-50/67.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2023р. в справі № 160/1900/23 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) Ф-1697-50/67РУ від 05.09.2022 року, складену відносно позивача.

Вказані рішення суду набрали законної сили.

Судом встановлено, що починаючи з листопада 2017 року та станом на момент звернення до суду із цим позовом, позивач перебуває у трудових правовідносинах та із його заробітної плати сплачувалися усі податки і внески, які перевищують мінімальний розмір внеску, на підтвердження чого у матеріалах справи містяться відповідні докази: копії довідок ТОВ "Лізінг Плюс" та ТОВ "Смарт-ЛТД", довідка з Пенсійного фонду України за формою ОК-7, а також копія трудової книжки позивача.

Позивач не погоджуючись з оскаржуваною вимогою звернулась до суду з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено також фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VI передбачено, що особи, що зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Приписи вказаних норм виокремлюють від обов`язку сплати єдиного внеску лише тих фізичних осіб-підприємців, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Ті фізичні особи-підприємці, які не підпадають під вказаний перелік, є платниками ЄСВ.

При цьому, не залежно від того, чи отримано фізичною особою-підприємцем (крім тих, що обрали спрощену систему оподаткування) дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, останній зобов`язаний самостійно визначити базу нарахування ЄСВ та її сума не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи-підприємця в трудових відносинах та наявності у нього права на провадження господарської діяльності, яку він фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано, а тому при збігу вказаних обставин може утворитися подвійна база ЄСВ, що у свою чергу може призвести до обов`язку з його подвійної сплати (роботодавцем та працівником).

У межах спірних правовідносин, починаючи з листопада 2017 року та станом на момент звернення до суду із цим позовом, позивач перебуває у трудових правовідносинах та одночасно з цим до 2018 року був фізичною особою-підприємцем.

Суд зазначає, що метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд, з урахуванням особливостей форми діяльності фізичної особи-підприємця зазначає, що саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

А відтак, особа, яка провадить господарську діяльність зобов`язана сплачувати ЄСВ не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі, не меншому за мінімальний.

Доказів отримання позивачем у цей період доходів від провадження господарської діяльності як фізичною особою-підприємцем судом не встановлено та відповідачем не надано.

Разом з цим, 11.12.2017 анульовано свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого від 08.02.2013 року № 68.

Відповідно, анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого за своїм правовим наслідком свідчить про неможливість заняття такою діяльністю, у зв`язку з чим позивач не був платником єдиного внеску в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ.

Відтак, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у спірний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити господарську діяльність, проте не отримував дохід від неї.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо протиправності обчислення та донарахування Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області позивачеві єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, на підставі чого відповідачем сформовано оскаржену вимогу.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про протиправність вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1697-50/67 від 06 грудня 2023 року на суму 24234,56 грн., а відтак вона підлягає скасуванню судом.

В той час, згідно із Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 5 від 12.01.2021, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 березня 2021 р. за № 321/35943, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Згідно із главою 2 Розділу II Порядку, з метою забезпечення контролю за правильністю відкриття/закриття ІКП в інформаційній системі щодекадно забезпечується автоматичне формування реєстрів контролю:

реєстр контролю ІКП, відкритих в інформаційній системі, які не відповідають Переліку форм ІКП;

реєстр контролю наявності відкритої ІКП за платником, стосовно якого в ЄДР внесено запис про припинення;

реєстр контролю наявності ІКП без ознаки "Платник відсутній в реєстрі" відкритої платнику, якого не включено/виключено з реєстру платників певного податку;

Наявні записи в реєстрах контролю не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, що здійснює облік платежів, шляхом усунення помилок:

у разі виявлення невідповідностей між ІКП, відкритими в інформаційній системі, та Переліком форм ІКП - здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП;

у разі виявлення ІКП, відкритої за платником, якого не включено/виключено з реєстру платників певного податку, - здійснюється перекодування такої ІКП з ознакою "Платник відсутній в реєстрі".

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/9288/18.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача з обліковування за позивачем заборгованості з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за скасованими податковим вимогами, та з нарахування заборгованості є протиправними.

Отже, виходячи з викладеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо не виключення з обліку в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) нарахувань з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 16648 гривень 08 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1697-50/69 від 22 травня 2019 року; у сумі 22156 гривень 44 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-1697-50/67 від 11 листопада 2019 року; у сумі 24234 гривень 56 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1697-50/67РУ від 05 вересня 2022 року, а також у сумі 24234 гривень 56 коп. згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1697-50/67 від грудня 2023 року та зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом скасування та виключення з неї відомостей щодо наявності недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 16648 гривень 08 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-1697-50/69 від 22 травня 2019 року; у сумі 22156 гривень 44 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-1697-50/67 від 11 листопада 2019 року; у сумі 24234 гривень 56 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1697-50/67РУ від 05 вересня 2022 року, а також у сумі 24234 гривень 56 коп. згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1697-50/67 від 06 грудня 2023 року.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зняти ОСОБА_1 з податкового обліку 11.12.2017 року, суд зазначає, що анульовання 11.12.2017 свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого за своїм правовим наслідком свідчить про неможливість заняття такою діяльністю, у зв`язку з чим позивач не був платником єдиного внеску в розумінні п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VІ.

При цьому, п.п. 11.18 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09.12.2011р. підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки.

Згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_1 припинена 05.02.2018р., що само собою є підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі.

З огляду на зазначене, вказана позовна вимога є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду 3220,81 грн.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2147,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, вул. Сімферопольська,17-а, м. Дніпро, 49600) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати Вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу(недоїмки) № Ф-1697-50/67 від 06 грудня 2023 року на суму 24234 (двадцять чотири тисячі двісті тридцять чотири)гривні 56 коп.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо не виключення з обліку в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 нарахувань з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 16648 гривень 08 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1697-50/69 від 22 травня 2019 року; у сумі 22156 гривень 44 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-1697-50/67 від 11 листопада 2019 року; у сумі 24234 гривень 56 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1697-50/67РУ від 05 вересня 2022 року, а також у сумі 24234 гривень 56 коп. згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1697-50/67 від грудня 2023 року.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом скасування та виключення з неї відомостей щодо наявності недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 16648 гривень 08 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-1697-50/69 від 22 травня 2019 року; у сумі 22156 гривень 44 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-1697-50/67 від 11 листопада 2019 року; у сумі 24234 гривень 56 коп. згідно із скасованою вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1697-50/67РУ від 05 вересня 2022 року, а також у сумі 24234 гривень 56 коп. згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-1697-50/67 від 06 грудня 2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Златін