Справа № 240/23534/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/23534/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

13 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Шидловського В.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області щодо невірного розрахунку компенсації за невикористані дні основних щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки у розмірі 6 796,50 грн.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні основних щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки у розмірі 92240,04 грн.;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області виплатити моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Позивач вважає, що Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області невірно нараховано грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки у розмірі 6796,50 грн; постановою Сьомого апеляційного суду від 11.04.2023 р. у виконавчому листі № 977 2022 р. боржника - Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Житомирській області замінено на правонаступника - Головне управління Національної поліції в Житомирській області, а тому при розрахунку компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки, необхідно брати до уваги розмір грошового забезпечення оперуповноваженого карного розшуку Бердичівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, станом на червень 2023; згідно довідки ГУНП в Житомирській області, грошове забезпечення, яке було нараховане у червні 2023 року поліцейським, які обіймали посаду оперуповноважений відділу (відділення) поліції ГУНП в Житомирській області та мали спеціальне звання "старший лейтенант поліції", стаж служби від 7 до 10 років становить 24785,01 грн, тому грошова компенсація за невикористані дні основних щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки складає (24 785,01 грн. грошове забезпечення х 4 міс. невикористаних відпусток = 99 140,04 грн). Натомість ГУНП в Житомирській області нараховано грошову компенсацію за невикористані дні основних щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки у розмірі 6 900,00 грн., після утримання обов`язкових податків і зборів па мій картковий рахунок перераховано 14.06.2023 р. кошти у розмірі 6 796,50 грн. З врахуванням виплачених коштів, компенсація за невикористані дні основних щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки становить (99 140,04 грн. грошове забезпечення за 4 місяці - 6 796,50 грн. виплачені кошти = 92 240,04 грн).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ у період з 07.08.2000 по 30.11.2009.

Відповідно до довідки УМВС України в Житомирській області від 10.03.2020 №63лк/12/01-2020 ОСОБА_1 дійсно проходив службу в Бердичівському МВ УМВС України в Житомирській області з 04.08.2004 (наказ УМВС від 06.08.2004 №124 о/с) по 30.11.2009 (наказ УМВС 30.11.2009 №488 о/с) та був звільнений за п. 64 "ж" (за власним бажанням) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 по справі № 240/2979/21 зобов`язано Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Житомирській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2023 Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Житомирській області замінено на правонаступника - ГУ НП в Житомирській області.

14.06.2023 відповідачем, на виконання рішення суду, виплачено позивачу 6796,50 грн.

Позивач, не погоджуючись з розміром виплати, звернувся до суду.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач виплатив позивачу на виконання рішення суду компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки в сумі 6796,50 грн, виходячи з його грошового забезпечення, яке він отримував у розмірі, встановленому для працівників міліції, відповідач вчинив правомірно не виплативши позивачу компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006, 2008 роки виходячи з грошового забезпечення працівника поліції, а тому і вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Положеннями статей 1, 2 Закону України "Про міліцію" було передбачено, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Основними завданнями міліції, зокрема було: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень.

Своєю чергою, приписами статей 1, 2 Закону України "Про Національну поліцію" установлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції, зокрема, є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Поряд з цим, згідно з Положенням про МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

На підставі співставлення завдань і функцій цих трьох органів можна дійти висновку, що МВС України є органом влади, який формує державну політику, зокрема у сфері забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг. Між тим, реалізація державної політики у вказаній сфері відноситься до компетенції Національної поліції, а до цього вказані завдання та функції держави покладались на міліцію.

Таким чином правонаступником прав та обов`язків ліквідованих управлінь МВС, ураховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є територіальний орган Національної поліції, а саме Головне управління Національної поліції в Житомирській області.

Подібна правова позиція щодо передачі функцій ліквідованих управлінь МВС України до відповідних управлінь Національної поліції неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23 травня 2018 року в справі №П/811/3414/15, від 25 червня 2020 року в справі №420/6852/18, від 06 серпня 2020 року в справі №821/3865/15-а, від 22 жовтня 2020 року в справі №520/5147/19, від 05 листопада 2020 року в справі №752/2391/17 (2а-14/09), від 04 серпня 2022 року в справі №824/3161/14-а, від 17 травня 2023 року в справі №240/11052/20, від 28 червня 2023 року у справі № 823/1462/15, від 17.08.2023 у справі 240/2979/21 і правових підстав для відступлення від неї суд не вбачає.

Спір між сторонами цієї справи виник у відносинах публічної служби - у зв`язку з проходженням позивачем служби в органах внутрішніх справ та не стосується публічно-владних функцій МВС та ГУ НП.

Відповідно до абз. 6 п. 3.4.8. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказу МВС 31.12.2007 № 499, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 205/14896, за бажанням особи їй надається чергова відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку в разі звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до законодавства.

Статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

З наведеної норми вбачається, що при звільненні зі служби 30.11.2009 з органів внутрішніх справ (міліції) у позивача виникло право на компенсацію за всі невикористані ним дні відпустки. При цьому правова природа вказаної компенсації не змінилася, адже право на неї позивач набув під час служби в органах міліції.

Тому, враховуючи, що позивач не проходив службу в поліції, а звільнений з міліції, то і грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки нараховуються виходячи з окладу працівників міліції.

Відтак, судом першої інстанції правильно зазначено, що оскільки відповідач виплатив позивачу на виконання рішення суду компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки в сумі 6796,50 грн, виходячи з його грошового забезпечення, яке він отримував у розмірі, встановленому для працівників міліції, відповідач вчинив правомірно не виплативши позивачу компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006, 2008 роки виходячи з грошового забезпечення працівника поліції, а тому і вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Шидловський В.Б. Боровицький О. А.