Справа № 554/538/24
Суддя: Савченко Л. І.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 13.02.2024Справа № 554/538/24
Провадження № 2-а/554/39/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі Грай К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Полтавській області, в якому просить скасувати постанову інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області серії БАД № 496081 від 08.01.2024 р., згідно якої її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що 08.01.2024 року інспектором роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області відносно нього було складено постанову серії БАД №496081, згідно якої її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн. Позивач вказує, що дану постанову отримала 11.01.2024 р. засобами поштового зв`язку. В обґрунтування позову вказала, що 08.01.2024 року між 10.00 та 11.00? перебуваючи за кермом автомобіля Infiniti , державний номерний знак НОМЕР_1 , вона здійснювала рух по території населеного пункту м.Полтава. ОСОБА_1 зазначає, що її маршрут пролягав через мікрорайон Левада, далі по Харківському шосе у напрямку ТЦ «Епіцентр». На певній ділянці дороги (на під`їзді до МАZDA центр Полтава ) її транспортний засіб було зупинено екіпажем Патрульної поліції України. ОСОБА_1 зазначає, що під час розмови з поліцейським вона попередила останнього , що має проблеми зі слухом. Після повернення їй документів співробітниками ППУ, виявилося, що, не опитавши її та її пасажира, на місці було розглянуто справу про адміністративне правопорушення з метою притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122. Позивач не згодна із складеною відносно неї постановою про притягнення до адміністративної відповідальності , вважає, що її дії кваліфіковано не вірно за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вона намагалася навести свої аргументи на захист своїх прав та прохала надати їй Протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Їй не було надано доказів, посилань на технічні засоби, за допомогою яких здійснювалася авто фіксація (відеозапис), вона виявила бажання в телефонному режимі скористатися допомогою своїх законних представників. На її прохання поспілкуватися працівникам ППУ по телефону з її батьком, вони відмовилися. Вважає, що навіть, якщо таке прохання не відповідало букві Закону, то здійснювати на неї тиск, як на людину, яка має обмежені фізичні можливості, вважає неприпустимим. Читаючи постанову, вона не погодилася, що у неї були вимкнені освітлювальні прилади під час початку руху оскільки ТЗ постійно перебував у русі, аж до зупинки ТЗ працівниками ППУ. Сфотографувати постанову їй відмовили, дозволили лише після її підпису. В постанові вона зробила запис про те, що протокол не складався, після цього її у неї забрали та повідомили про право оскаржити у суді. Вважає, що її безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначає, що на маршруті її прямування аж до місця зупинки, дорожнього знаку 5.50 «Кінець населеного пункту» не встановлено, тому вона здійснила рух у відповідності до вимог ПДР, що визначає порядок руху у населеному пункті. Крім того, вказує, що дорожній знак установлено з порушенням норм законодавства та Національного стандарту України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014, а саме п.10.2.4 ДСТУ вказує на те, що дорожні знаки потрібно встановлювати з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускають установлені на присипній бермі) на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом. Також вказує, що під час складання постанови інспектором було порушено її право на перекладача, який володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими. Позивач із постановою про притягнення її до адміністративної відповідальності не погоджується, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18 січня 2024 року адміністративний позов залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які позивачем усунуто в строк вказаний в ухвалі суду.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24 січня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

07 лютого 2024 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшов відзив Управління патрульної поліції в Полтавській області на адміністративний позов ОСОБА_1 , у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві зазначено, що позивач 08.01.2024 р. о 10 год. 14 хв. а/д М03 Київ-Харків, Довжанський, 341 км керувала транспортним засобом Infiniti QХ 60, номерний знак НОМЕР_1 , поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар при початку руху, чим порушила п. 9.8 ПДР України, відповідно до якого на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а у разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар. Щодо невірної кваліфікації адміністративного правопорушення представником відповідача зазначено, що вказане посилання позивача є безпідставним, оскільки ближнє світло фар відноситься до зовнішніх освітлювальних приладів. Це правило фактично визначає порядок їх використання протягом певного періоду на рівні з вимогами розділу 19 Правил, не зважаючи на те, що згідно пп. Г. п. 9.1 Правил, увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є також попереджувальним сигналом. Дотримання вище вказаного правила слід тлумачити, як порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами, що передбачено диспозицією ч. 2 ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим діяння позивача за вказаною нормою інспектором кваліфіковано вірно . Представник відповідача зазначає, що в позовній заяві позивач вказує на те, що начебто під час розгляду справи поліцейський не надав можливості скористатися юридичною допомогою під час розгляду справи, однак дане твердження повністю спростовується матеріалами відео фіксації з нагрудної камери інспектора. На відео чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 погоджувалась з порушенням та не заявляла жодних клопотань. Позивач не була позбавлена права скористатися правовою допомогою, однак жодних дій спрямованих на прибуття адвоката на місце розгляду справи не вчинила. Крім того, як вбачається з відеозапису, ОСОБА_1 жодного разу не повідомила інспектора, що бажає скористатися правом на перекладача. Інспектор неодноразово запитував позивачку чи чує та розуміє вона його, на що остання відповідала, що розуміє. Твердження позивачки про позбавлення її можливості скористатися послугами перекладача в повному обсязі спростовуються відеозаписом з нагрудної камери інспектора, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в повній мірі розуміла, що їй говорить інспектор та відповідала на його запитання. Представник відповідача вказує, що посилання позивача щодо неправомірності проведення розгляду справи на місці вчинення правопорушення та порушення цим прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є необґрунтованим та таким, що суперечить чинному законодавству, а саме ст. 258 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженому Наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395 (а.с.26-33).

Від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13.02.2024 року відповідь на відзив повернуто позивачу.

Судом на підставі ст.229 КАС України, у зв`язку із розглядом справи в порядку спрощеного провадження, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 08 січня 2024 року о 10.14 поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону УПП в Полтавській області рядовим поліції Гумою М.П. ухвалено постанову про те, що ОСОБА_1 08.01.2024 року о 10.14 годині на а/д Київ-Харків-Довжанський на 341 км, керувала транспортним засобом Infiniti QХ 60, д.н.з. НОМЕР_1 , поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар, при початку руху, чим порушила п.п. 9.8 в ПДР України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі -ПДР).

Відповідно до ст.7 КУпАП - ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст.9 КУпАП - адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України (далі -ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Відповідно до п. 9.8 (в) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, Під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар.

Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР України настає відповідальність за ч. 2 ст.122 КУпАП, а не за ст.125 КУпАП, як вважає позивач.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.05.2018 по справі №726/786/17 та від 07.02.2018 по справі №285/1619/17.

Європейський суд з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 3 квітня 2008 року вказав, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до пункту 2статті 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

Отже, при винесенні постанови про адміністративне правопорушення дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому доводи позивача щодо неправильної кваліфікації вчиненого ним правопорушення є невірними.

Щодо ненадання інспектором Масло К.О. протоколу, а складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суд зазначає наступне.

За приписами ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Крім того, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженоїнаказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що за вчинення вказаного адміністративного правопорушення інспектором УПП правомірно винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності , а не складено протокол.

У відповідності із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 - 5 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Як встановлено судом та підтверджується копією відеозапису з відео реєстратора та нагрудної камери інспектора УПП (а.с. 35) , позивач дійсно керувала автомобілем поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар при початку руху, тобто позивач порушила встановлений порядок використання транспортних засобів.

Тобто, відеофіксація, яка міститься в матеріалах справи, містить дані на підставі яких можливо встановити обставини допущеного позивачем правопорушення, а тому вказаний доказ є належним та допустимим в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач цей доказ не спростувала, як вбачається з відео з нагрудної камери інспектора, під час спілкування з останнім проти вчинення адміністративного правопорушення не заперечувала.

Доводи позивача, що дорожній знак 5.50 «Кінець населеного пункту» встановлений з порушенням вимог ДСТУ 4100:2014, не спростовують того факту, що вона керувала транспортним засобом поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар. Також ОСОБА_1 не довела, що під час виїзду з населеного пункту, дорожній знак 5.50 «Кінець населеного пункту» був закритий іншим транспортним засобом чи вона його не бачила з інших причин. Також не доведено, що ОСОБА_1 взагалі рухалася цим маршрутом, виїжджаючи із населеного пункту.

Щодо доводів позивача у позові, що інспектор УПП порушив порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, не роз'яснював їй права та обов'язки, а саме право на перекладача тощо, суд керується наступним.

Згідно ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.10 мотивуючої частини Постанови Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №753/4366/17 зазначається, що не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

Крім того, з наданого відео запису вбачається, що інспектором УПП в Полтавській області було роз`язнено права ОСОБА_1 , інспектор декілька раз запитував позивачку «Чи чуєте Ви мене?», на що остання відповідала «Так» під час спілкування з інспектором ОСОБА_2 , неодноразово говорила, що їй все зрозуміло та під час розгляду справи остання ніяких зауважень не висловлювала, з вчиненим адміністративним правопорушенням погоджувалась та запитувала поліцейського чи можна сплатити штраф у «Дії» (а.с.35).

Тобто, відеофіксація, яка міститься в матеріалах справи, містить дані, на підставі яких можливо встановити обставини допущеного позивачем правопорушення, а тому вказаний доказ є належним та допустимим в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів наданих сторонами, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки досліджені докази свідчать про наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, є обґрунтованою та не підлягає скасуванню.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст.139 КАС України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Керуючись : ст.ст.5, 6, 7, 8, 9, 19, 25, 77, 121, 132, 139, 194, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови серії БАД № 496081 від 08 січня 2024 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання АДРЕСА_1 , РНКППО НОМЕР_2 .

Відповідач Управління патрульної поліції в Полтавській області, місце знаходження, с. Розсошенці, вул. Кременчуцька, 2В.

Суддя Л.І.Савченко