Справа № 560/13295/23
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13295/23

Головуючий у 1-й інстанції: Матущак В.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

13 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2023 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідача), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. за період служби з 01.12.2022 по 31.12.2022.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 у розмірі 100000,00 пропорційно участі у заходах та діях з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 02.11.2023 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що після встановлення факту перебування 27.11.2022 солдата ОСОБА_1 на службі у стані алкогольного сп`яніння, керуючись вимогами пункту 9 Доручення, у відповідача були правові підстави для позбавлення позивача виплати премії та додаткової винагороди за листопад 2022.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що згідно постанови Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28.12.2022 провадження у справі № 387/1137/22 відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова суду в апеляційній інстанції не оскаржувалася, тому дата набрання законної сили 09.01.2023.

Встановено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовий частині НОМЕР_1 з 26.02.2022.

Відповідно до іменного списку для проведення вечірньої перевірки за листопад 2022 солдат ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби.

27.11.2022 близько 20:00 солдат ОСОБА_1 , виконуючи завдання в складі військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту Березнегувате Миколаївської області, перебував з зовнішніми ознаками алкогольного сп`яніння, результат огляду зафіксовано засобом Алкон-М №00327 №1185 від 27.11.2022 та складено протокол серії А7179 №6 про військове адміністративне правопорушення, за частиною 3 статті 172-20 КУпАП, де зазначено, що солдат ОСОБА_1 , діючи у порушення вищезазначених норм закону, достовірно знаючи про заборону виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані, виконував обов`язків військової служби в нетверезому стані в умовах особливого періоду/воєнного стану.

Командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) "Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 " від 01.12.2022 №319 за листопад 2022.

Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 9.8 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, відповідно пункту 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 №319 та додатку №4 до даного наказу, позивача було виключено зі списків про виплату додаткової винагороди за період з 01 по 30 листопада 2022 з причини вживання алкогольних напоїв, що підтверджується результатом огляду зафіксованим засобом Алкон-М №00327 №1185 від 27.11.2022 та протоколом серії А7179 №6 про військове адміністративне правопорушення.

Не погодившись із бездіяльністю відповідачів щодо не видачі наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 №168, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, за змістом частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений "Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженим наказом Міністерства оборони України (далі МОУ) від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 26.06.2018 за №745/32197; далі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" (далі - Указ №64/2022) у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168, яка набрала чинності 28.02.2022 та застосовується з 24.02.2022.

Пунктом 1 Постанови №168, зокрема, встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях або заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також, колегія суддів враховує, що з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України (далі Міністр) видано окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29 (далі - Доручення).

Приписами пункту 9 вказаного окремого Доручення визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн не включати військовослужбовців, які вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника).

Як встановлено судом першої інстанції, підставою позбавлення позивача додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 у розмірі 100000 грн за листопад 2022 пропорційно дням участі у бойових діях, є перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння в листопаді 2022, що підтверджується результатом огляду, який зафіксовано засобом Алкон-М №00327 №1185 від 27.11.2022 та протоколом серії А7179 №6 про військове адміністративне правопорушення, за частиною 3 статті 172-20 КУпАП.

Натомість, судом першої інстанції не взято до уваги доводи позивача в позовній заяві, що згідно постанови Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28.12.2022 провадження у справі № 387/1137/22 відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.172-20 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова суду в апеляційній інстанції не оскаржувалася (дата набрання законної сили 09.01.2023).

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 №320 за вживання алкогольних напоїв позбавлено щомісячної премії за листопад 2022 року військовослужбовців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 №319 за вживання алкогольних напоїв лише солдата ОСОБА_1 позбавлено додаткової винагороди за листопад 2022.

Тобто, про обов`язковість дотримання вимог п. 9.8. Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29 при прийнятті наказів від 01.12.2022 №319 та №320 не йшлося.

Підставою був лише протокол А7179 № 6 складений командиром військової частини НОМЕР_1 30 листопада 2022 року.

На підставі вищевикладеного колегія суддів зазначає, що сам факт вживання алкогольних напоїв під час проходження військової служби вже є суворим порушенням норм законодавства, а саме Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Однак, колегія суддів зауважує, що згідно з ч. 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто для спростування преюдиційних обставин, учасник процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази.

Подібна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22.09.2022 у справі №420/4977/20.

Разом з тим, постанова Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 28.12.2022 у справі № 387/1137/22 є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також колегія суддів наголошує, що адміністративна і дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності, мають різний склад порушення, і притягнення чи не притягнення до дисциплінарної відповідальності не може бути обумовлено наявністю чи відсутністю складу іншого правопорушення чи фактом притягнення до іншого виду відповідальності (позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 826/7187/17, від 06.03.2019 у справі 816/1534/16, від 17.07.2019 у справі №806/2555/17, від 24.09.2020 у справі №420/602/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 9901/375/19 (провадження № 11-223заі20)).

За таких обставин відповідачем не доведено вчинення позивачем одного з правопорушень, передбачених пунктом 9.8 окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року № 912/з/29, що стало підставою для невиплати йому додаткової винагороди за листопад 2022 року.

З огляду на викладене, військовою частиною НОМЕР_1 протиправно позбавлено позивача виплати додаткової винагороди, передбаченої абз. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за листопад 2022 року.

Разом з тим, позовні вимоги представником позивача викладені та стосуються в частині невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. за період служби з 01.12.2022 по 31.12.2022.

Однак, матеріали справи (а.с. 55) свідчать про те, що позивач виконуючи завдання в складі військової частини НОМЕР_1 не отримав додаткової винагороди за період служби з 01.11.2022 по 30.11.2022

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.9 КАС України).

Беручи до уваги встановлені судом обставини, з метою ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 №319 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків про виплату додаткової винагороди за період служби з 01.11.2022 по 30.11.2022.

Також слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні відомості про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпечення ним здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у листопаді 2022 року.

У наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 № 319 не зазначено, додаткової винагороди у якому саме розмірі позбавлено позивача. Разом з тим, пунктом 1 та 2 оскаржуваного наказу було передбачено виплатити особовому складу військової частини додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн та 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01.11.2022 до 30.11.2022 відповідно до додатків 1 та 2 до цього наказу.

Відомості про виплати додаткової винагороди позивачеві в жовтні та грудні 2022 року (а.с. 55) свідчать про наявність підстав для таких виплат.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи відомостей про наявність підстав для виплати позивачеві додаткової винагороди у розмірі, збільшеному до 100000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах, колегія суддів приходить до висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 01.11.2022 до 30.11.2022 відповідно до абз. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням виплачених сум.

На підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, із виходом за межі позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційної скарги спростовують висновки рішення суду, допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального та матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в розмірі 14000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до положень статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи 200/14113/18-а.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано: договір про надання правничих послуг №2 від 18.01.2023 в якому ціна правничих послуг визначено у пункті 4.1. та оцінюється в сукупності 14000 грн.

При цьому, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів, із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 КАС України колегія суддів враховує, що дана справа відноситься до незначної складності; розгляд справи проведено без участі сторін, якість наданих послуг бажає кращого.

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, а також якість наданих послуг, колегія суддів вважає, що клопотання представника позивача у заявленому розмірі 14 000,00 грн не є співмірним із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) за наведеним у договорі переліком, а тому підлягає зменшенню до суми 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 №319 в частині виключення ОСОБА_1 зі списків про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. за період служби з 01.11.2022 по 30.11.2022.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.