Справа № 340/4255/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2024 року м. Дніпросправа № 340/4255/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року в адміністративній справі №340/4255/22 (головуючий суддя першої інстанції Момонт Г.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 13.09.2022 року звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо невиплати їй нарахованої доплати до пенсії за період з 01.12.2019 року по 31.03.2022 року в сумі 137419,47 грн;

- стягнути з відповідача на її користь заборгованісь з виплати пенсії за період з 01.12.2019 року по 31.03.2022 року в сумі 137419,47 грн..

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не врахував не виконання відповідачем судового рішення за попереднім її позовом немайнового характеру, що набрало законної сили та яким було зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії. Отже, позивач вважає незаконним посилання у рішенні суду першої інстанції щодо неможливості звернення до суду з позовом майнового характеру по судовому рішенню, яким було визначено заборгованість з боку відповідача.

Відповідач подав відзив на скаргу, в якому просив вимоги скарги залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Кіровоградській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII, яка виплачується у розмірі 57% грошового забезпечення (а.с.80-зворот).

У зв`язку з підвищенням грошового забезпечення Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області складено та направлено до ГУ ПФУ в Кіровоградській області довідку №9936* від 18.03.2018 року про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, за нормами, чинними за січень 2016 року, за прирівняною посадою поліцейського 4327,98 грн. (а.с.87 - зворот).

Пенсійним органом проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року №103 з 01.01.2016 року та обчислено її основний розмір, виходячи з 57% відповідних сум грошового забезпечення визначено (з надбавками) у розмірі 2466,95 грн (а.с.86-зворот).

Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» видано ОСОБА_1 довідку про розмір грошового забезпечення від 21.05.2021 року №9936, складену із врахуванням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі від 14.05.2019 року №826/12704/18 (набрало законної сили 19.11.2019 року) та постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2019 року у зразковій справі №160/8324/19.

Відповідно довідки за листопад 2019 року грошове забезпечення за прирівняною посадою поліцейського становить 14017,60 грн. (а.с.89-зворот).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 січня 2022 року у справі №340/10578/21 зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 року на підставі довідки ДУ ТМО МВС України по Кіровоградській області від 21.05.2021 року №9936 та виплатити різницю між фактично отриманими та належними до сплати сумами. Зазначене рішення набрало законної сили 22.02.2022 року.

09.06.2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання відповіді щодо виконання рішення суду по справі №340/10578/21 в частині виплати різниці між фактично отриманими та належними до сплати сумами пенсії. За результати розгляду звернення 27.06.2022 року позивач отримала відповідь від відповідача про те, що на виконання рішення суду проведено перерахунок її пенсії з 01.12.2019 року та нараховано доплату з 01.12.2019 року по 31.03.2022 року в сумі 137419,47 грн., а розмір місячної пенсії після перерахунку з урахуванням проведеної індексації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022 року складає 9108,63 грн.. Згідно з пунктом 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 31.08.2009 року №21-2, за рахунок коштів Державного бюджету України здійснюються видатки, фінансування яких згідно із законодавством забезпечується за рахунок коштів державного бюджету. Видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Погашення заборгованості 137419,47 грн. буде проводитися на умовах Порядку та в межах відповідних планових асигнувань з Державного бюджету України.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо не встановлення терміну з погашення заборгованості та не виплатою заборгованості, позивач оскаржила такі дії відповідача до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі по тексту - Закон №2262).

Правовою основою для реалізації гарантії перерахунку призначених пенсій у зв`язку зі збільшенням рівня грошового забезпечення діючих військовослужбовців, є положення частини третьої статті 43 та частини четвертої статті 63 Закону №2262.

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону №2262 пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною першою статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом п.9 частини п`ятої статті160 КАС України у позовній заяві у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Враховуючи викладене, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених право осіб у сфері публічно-правових відносин. При цьому обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушення його прав та інтересів оскаржуваним рішенням.

У постанові від 12.12.2018 року у справі №802/2474/17-а (провадження №К/9901/55094/18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 року у справі №640/11938/20 (провадження №К/9901/8532/21) вказав на те, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даній справі спірним є питання, пов`язане з невиплатою позивачу пенсії, перерахованої на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 року у справі №340/10578/21.

Судом першої інстанції у своєму рішенні обґрунтовано зазначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, врегульовані статтями 370-383 КАС України, якими не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи-позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.

Враховуючи викладене, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до частин першої та другої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду.

Суд зазначає, що вказані правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (ст.382, ст.383), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

На підставі вищевикладеного, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15, від 03.04.2019 року у справі №820/4261/18, від 09.07.2019 року у справі №826/17587/18, від 31.07.2019 року у справі №803/688/18, від 23.07.2020 року у справі №661/89/17, від 24.07.2020 року у справі №501/2172/15-а, Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №686/23317/13-а.

При розгляді позовних вимог стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019 року у справі №816/2016/17, а також у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №806/2143/15, від 30.03.2021 року у справі №580/3376/20.

Колегія судів, зазначає, що суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку, що позовна заява у справі фактично спрямована на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 року у справі №340/10578/21, яке набрало законної сили, шляхом зміни способу і порядку його виконання, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року в адміністративній справі №340/4255/22 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2023 року в адміністративній справі №340/4255/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя А.В. Суховаров