Справа № 140/33666/23
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 140/33666/23 пров. № А/857/23203/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.;

суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

за участю секретаря судового засідання Петрунів В.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі № 140/33666/23 (головуючий суддя Ксензюк А.Я., м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до Ковельської районної державної адміністрації Волинської області, Турійської селищної ради про визнання протиправними дій та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася у Волинський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Ковельської районної державної адміністрації (Ковельської районної військової адміністрації), Турійської селищної ради, в якому просила визнати протиправним та скасувати розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області №133 від 02 червня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж загальнозоологічного заказника «Озерянський» та зобов`язати Турійську селищну раду забезпечити проведення робіт з винесення меж загальнозоологічного заказника «Озерянський», закріплення їх в натурі (на місцевості) та затвердження їх відповідним проектом землеустрою, та внести відповідні відомості про загальнозоологічний заказник «Озерянський» до Державного земельного кадастру.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі №140/33666/23 за позовом ОСОБА_1 до Ковельської районної державної адміністрації (Ковельської районної військової адміністрації), Турійської селищної ради про визнання протиправними та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії.

Не погодившись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та повернути справу до суду першої інстанції для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у ній.

ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянтка зазначає, що оспорюване розпорядження Турійської районної державної адміністрації Волинської області (правонаступником якого є Ковельська районна державна адміністрація) №133 від 02 червня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж загальнозоологічного заказника «Озерянський» не є актом індивідуальної дії, який стосується конкретних прав чи обов`язків певної особи, зокрема позивачки. Оспорюване розпорядження Турійської районної державної адміністрації є нормативно-правовим актом, дія якого поширюється на необмежену кількість суб`єктів та застосовується багаторазово. Позивачка вважає, що даний спір виник між нею та Ковельською районною державною адміністрацією у цій справі, який пов`язаний з реалізацією суб`єктом владних повноважень управлінських функцій у галузі використання та охорони земель, природних ресурсів і охорони довкілля та має публічно-правовий характер, у зв`язку з чим здійснення захисту порушеного, на думку позивачки, права власності в обраний нею спосіб належить до компетенції адміністративного суду.

З огляду на вказані обставини, апелянтка вважає, що її апеляційна скарга на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду про відмову у відкритті провадження від 15 листопада 2023 року у справі №140/33666/23 підлягає задоволенню.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, хоча відповідачі належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч.1 ст.4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом п.2 ч.1 ст.4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналогічна позиція висвітлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 у справі № 819/362/16.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2018 у справі № 826/27224/15, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Також визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що даний спір виникли у зв`язку із незгодою позивачки із затвердженням проекту землеустрою щодо встановлення меж загальнозоологічного заказника «Озерянський» загальною площею 2736 га на території Озерянської сільської ради. При цьому, обґрунтовуючи порушення своїх прав, ОСОБА_1 вказує, що затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж загальнозоологічного заказника « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є перешкодою для реалізації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :04:001:1336, яку позивачка придбала за договором купівлі-продажу №1266 від 04.10.2021 у ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції з матеріалів справи встановив, що фактично спір стосується права власності земельної ділянки загальнозоологічного заказника « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (її частини), яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , та створює перешкоди для здійснення такої державної реєстрації, оскільки на спірну земельну ділянку 04.10.2021 здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 .

Відтак, цей спір безпосередньо не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку саме органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Відносини, пов`язані з набуттям та припиненням права власності на земельні ділянки, регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про приватноправовий характер заявленого спору та про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для відкриття провадження у справі №140/33666/23.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі № 140/33666/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 12 лютого 2024 року.