Справа № 160/3545/24
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 лютого 2024 р.Справа № 160/3545/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола Віталія Олексійовича про визнання протиправною бездіяльність, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою в якій просить визнати протиправною бездіяльність Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола Віталія Олексійовича, яка полягає у не знятті арешту із зарплатного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ Приватбанк; скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола Віталія Олексійовича від 19.01.2024 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №73893468 в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (картковому зарплатному рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ ПРИВАТБАНК для виплати заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 ; зобов`язати Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола Олексійовича зняти арешт з зарплатного карткового рахунку фізичної особи № НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ ПРИВАТБАНК на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи суд прийшов до наступного висновку.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Частиною 2 статті 124 Конституції України, передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частин першої та третьої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Наведений правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року у справі №813/1076/17 та від 14.11.2018 року у справі №817/986/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач звернувся до адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльність та скасування постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні в частині накладення арешту на грошові кошти.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, регламентовано статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Із огляду на положення вказаної норми процесуального закону, рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду в разі відсутності іншого судового порядку оскарження.

Така норма за своєю суттю є бланкетною (відсилочною) і передбачає розгляд позовної заяви про оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби (приватного виконавця) в порядку адміністративного судочинства, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Таким чином, наявність іншого судового порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, унеможливлює розгляд цієї справи.

Частиною 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, із змінами та доповненнями, передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Із огляду на зміст вищевказаних положень, суд дійшов висновку, що розгляд позовних вимог про оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця або органів державної виконавчої служби є за своєю правовою суттю формою судового контролю за виконанням постановленого судового акту, а відтак, має здійснюватися саме тим судом, котрий постановив рішення по справі та видав виконавчий лист.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, в провадженні Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області перебуває виконавче провадження ВП № 73893468.

Вищевказане виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого документа №210/3955/23, який видав Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 43, заборгованість за Кредитним договором МL-311/171/2008 від 21.08.2008 року в розмірі 626804 (шістсот двадцять шість тисяч вісімсот чотири) гривні 24 (двадцять чотири) копійки, яка складається з: за траншем №1: 248131 (двісті сорок вісім тисяч сто тридцять одна) гривня 34 (тридцять чотири) копійки сума заборгованості по кредиту; 29225 (двадцять дев`ять тисяч двісті двадцять п`ять) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок сума заборгованості по відсоткам; за траншем №2: 348990 (триста сорок вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень 26 (двадцять шість) копійок сума заборгованості по кредиту; 456 (чотириста п`ятдесят шість) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок сума заборгованості по відсоткам.

За приписами частини першої статті 447 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року №1618-IV сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином правила статті 447 Цивільного процесуального кодексу України встановлюють інший порядок судового оскарження дій або бездіяльності приватного виконавця при виконанні рішення суду, прийнятого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 448 Цивільного процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Отже, за загальним правилом, сторони виконавчого провадження, їхні представники можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця щодо виконання судового рішення до суду відповідної юрисдикції, яким видано виконавчий лист, і лише інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, можуть оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця до адміністративного суду.

Таким чином, бездіяльність приватного виконавця, яка полягає у не знятті арешту із зарплатного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ Приватбанк, постанова від 19.01.2024 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП №73893468 в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (картковому зарплатному рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ ПРИВАТБАНК для виплати заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 , допущена та прийнята приватним виконавцем в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №210/3955/23, виданого 21.12.2023 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу, може бути оскаржена стороною виконавчого провадження шляхом подання скарги до суду, який видав виконавчий документ, а саме до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, зазначеній в постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 569/12295/16-ц та від 10 квітня 2019 року у справі № 806/2886/17.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (п. 24 рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України) суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Таким чином, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад, позовна заява ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола Віталія Олексійовича про визнання протиправною бездіяльність, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола Віталія Олексійовича про визнання протиправною бездіяльність, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії.

У відповідності до частини 2 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

Окремо суд роз`яснює, що відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 5, 170, 171, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола Віталія Олексійовича про визнання протиправною бездіяльність, скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що справа підлягає розгляду та вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська