Справа № 303/613/24
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2024-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Мукачево Справа №303/613/24 2-а/303/7/24

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді Кость В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мукачево адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідачів: (1) Головного управління Національної поліції в Закарпатській області;

(2) Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача (1) про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №229427 від 08.01.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про незаконність постанови, внаслідок допущених інспектором грубих порушень при розгляді справи, складанні постанови, а також неврахування ним фактичних обставин справи.

У поданому на розгляд суду позові позивач зазначив, що фіксація швидкості руху автомобіля була здійснена до початку зони дії знаку 3.29 «Обмеження швидкості 50 км/год.», що на думку позивача, чітко візуально було видно на приладі, яким відбувалась відео фіксація швидкості. Таким чином, позивач заперечує перевищення ним швидкості більше ніж на 50 км. за годину.

Поряд з цим, як було встановлено судом, оскаржувана постанова складена 05.01.2024 року, а тому в позовній заяві міститься описка щодо дати її складання.

На підставі ухвали суду від 18 січня 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено судом проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Позивач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надав.

26 січня 2024 року від уповноваженого представника відповідача (1) через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача. Необхідність заміни відповідача (1) обґрунтовувалася тим, що оскаржувана постанова винесена поліцейським, який не проходить службу в Головному управлінні Національної поліції Закарпатській області, у зв`язку з чим, уповноважений представник просив суд замінити неналежного відповідача (1) на Департамент патрульної поліції.

На підставі ухали суду від 29.01.2024 року залучено до участі у розгляді справи в якості другого відповідача Департамент патрульної поліції та витребувано докази.

6 лютого 2024 року уповноважений представник відповідача (2) через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також продовжити строк для подання відзиву. Крім того, до відзиву приєднано відеозапис (ІMG_7503.MOV) наявності дорожніх знаків, а також зазначено, що у зв`язку із значним розміром відеофайлу та враховуючи технічні можливості Електронного суду, диск з відеозаписом буде направлено до суду окремо.

В подальшому, представником відповідача (2) через канцелярію суду було подано клопотання про долучення доказів, а саме диску з відеозаписами.

За таких обставин, слід констатувати, що підстав для продовження строку для подання відзиву немає, адже його подано у визначений ухвалою суду від 29.01.2024 року строк.

У поданому відзиві представник відповідача (2) звернув увагу суду на те, що аналіз наявних доказів, в тому числі відеофіксації та фото автомобіля, дає підстави стверджувати, що факт перевищення встановленого обмеження швидкості доведений в повній мірі.

З урахуванням положень частини восьмої ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

05.01.2024 працівником управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капралом Кеменчуком В.В. було винесено постанову серії БАВ №229427 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В постанові зазначено, що 05.01.2024 о 12 год. 40 хв. за адресою 790 км автодороги М-06, водій транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 101 км/год у зоні дії знаку 3.29 «Обмеження швидкості руху» (50 км/год), перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху на 51 км./год., чим порушив п. 12.9 б ПДР України.

Позивачем надано письмові пояснення працівнику поліції Кеменчуку В.В., в яких він зазначив, що фіксація швидкості 101 км/год. відбулася в межах дії знаку обмеження швидкості 70 км, а не 50 км., як зазначено в оскаржуваній постанові. Згідно з поясненнями позивача, працівники поліції не реагували на його зауваження та склали сфальсифікований документ (а.с. 59).

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини по справі суд, передусім, виходить з наступного.

Згідно з частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документам

Кодексом України про адміністративні правопорушення (ст. 268) закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису). У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248).

Орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; (статті 245, 280 Кодексу); справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), та випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці (частина перша статті 249); оцінка доказів ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності (стаття 252) тощо.

Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом положенням Основного Закону України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Диспозиція частини четвертої статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Відповідно до п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, вказаного в постанові, та зазначає, що фіксація швидкості автомобіля відбулась до початку дії знаку 3.29 «Обмеження до 50 км/год.», а тому вважає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи та через невідповідність висновків поліцейського фактичним обставинам справи.

На підтвердження вчинення позивачем порушення п.12.9 (б) ПДР відповідачем (2) надано до відзиву копію зображення, з якого вбачаються дані щодо фіксації за допомогою приладу вимірювача швидкості TruCam серійний номер ТС008374 автомобіля з д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 101 км/год, при встановленому ліміті швидкості 50 км/год, та зазначено дату і час фіксації 05.01.2024 12:40:38 год. Також на фотознімку зафіксовано місце руху автомобіля: вулиця М-06 790 км, координати: широта (48°31'11'.21N), довгота (22°30'36.99Е) (а.с.60).

Матеріали справи підтверджують, що прилад вимірювання швидкості TruCam серійний номер ТС008374 використовується у відповідності до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», отримав сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки від 26.12.2018 та дійсний до 26.12.2028, зареєстрований в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером 22/3/В/21/376-18, пройшов повірку, є придатним до застосування.

Із відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, наданого відповідачем (2), також встановлено, що після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача поліцейський повідомив про перевищення швидкості руху більше аніж на 50 км/год, на що позивач зазначив, що на його думку він порушив знак обмеження швидкості 70 км., але не 50 км. (12:44:30, відео «export-486q3»).

По відношенню до наведеного, слід зазначити, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки в межах обставин, викладених у постанові. Орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення та суд, який переглядає оскаржувану постанову не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові, не має право пред`являти нових звинувачень, оскільки це буде вважатися порушенням права на захист (подібні висновки викладені у рішеннях ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelinv.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016).

Поряд з цим, представлені відповідачем (2) зображення та відеофайли не містять інформації щодо місця розташування дорожнього знаку 3.29 «Обмеження швидкості 50 км/год.» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги. Також в спірній постанові є відсутніми покликання на докази місцезнаходження вказаного дорожнього знаку та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги, що надало б можливість встановити фактичні обставини вчинення розглядуваного правопорушення.

Зафіксовані представленими доказами обставини викликають обґрунтований сумнів в тому, що позивач допустив перевищення швидкості руху керованого ним автомобіля на 51 км. саме в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год».

Як вбачається з наданого відповідачем (2) відео _S2200_0105_1240384, на ньому зафіксовано автомобіль, який рухається між двома дорожніми знаками (якими саме не видно), і саме під час руху між цими двома дорожніми знаками відбувається фіксація швидкості приладом TruCam. При цьому, під час фіксації швидкості автомобіль візуально не пересік лінію розташування другого дорожнього знаку.

Суд відхиляє доводи представника відповідача (2) про те, що поданий через «Електронний суд» відеозапис (ІMG_7503.MOV) наявності дорожніх знаків підтверджує, що фіксація швидкості відбулася в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год», оскільки такий не містить фактичних даних стосовно зони дії дорожнього знаку. Крім того, зазначене відео не враховувалось як доказ під час складання оскаржуваної за предметом позову постанови, що підтверджується тим, що відомості про нього відсутні у пункті сьомому спірного документу.

Відповідно до ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

Обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому Кодексом України про адміністративні правопорушення порядку.

Водночас, в спірній постанові не зазначені докази стосовно зони дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.» в кілометровій відмітці автодороги.

За таких обставин, перевищення максимального обмеження швидкості руху в зоні дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.» відповідачем не доведено належними і допустимими доказам в розумінні ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення та ст. 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведене узгоджується з правовою позицією висловленою у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року по справі № 466/7536/23 (пров. № А/857/16240/23).

Крім того, в п. 30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Поряд з цим, відповідач (1) є неналежним відповідачем в межах розгляду даної справи, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, пред`явлених до нього.

За таких обставин справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із скасуванням судом оскаржуваної за предметом позову постанови.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати по справі у сумі 605,60 гривень підлягають віднесенню на відповідача (2) за рахунок бюджетних асигнувань відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі наведеного керуючись ст.ст. 8, 19, 61, 1291 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72 77, 246, 250, 255, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 252, 268, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 - задоволити частково.

2. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №229427 від 5 січня 2024 року.

3. Справу про адміністративне правопорушення закрити.

4. У задоволенні позовних вимог заявлених до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області відмовити.

5. Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суму 605,60 гривні (шістсот п`ять гривень 60 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору

6. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

7. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі: (1) Головне управління національної поліції в Закарпатській області, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, 13, .

(2) Департамент патрульної поліції, м.Київ, вул. Федора Ернста, 3, .

Суддя В.В. Кость