Справа № 420/23351/21
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року

м. Київ

справа №420/23351/21

адміністративне провадження № К/990/24423/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж. М.,

суддів - Загороднюка А. Г., Мартинюк Н. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2023 року (колегія суддів у складі: Семенюка Г. В., Домусчі С. Д., Шляхтицького О. І.),

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та історія справи

1. 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до суду з адміністративним позовом до Міністра оборони України (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18 січня 2018 року № 33 (далі - наказ № 33);

- визнати протиправним та скасувати пункт 35 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22 січня 2019 року № 35 (далі - наказ № 35).

2. Позов обґрунтовано тим, що позивачка проходить військову службу у Збройних Силах України (далі - ЗСУ) за контрактом осіб офіцерського складу відповідно до абзацу сьомого частини 6 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХII «Про військовий обов`язок і військову службу».

3. З 25 червня 2015 року дію контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації продовжено пунктом 4 наказу Командування Військово-Морських Сил (далі - ВМС) ЗСУ (по стройовій частині) від 15 червня 2015 року № 109. Станом на момент винесення оспорених наказів відповідача позивачка проходила військову службу у ЗСУ на військовій посаді помічника Командувача ВМС ЗСУ (з питань функціонування чорноморського флоту російської федерації та його перебування на території України), на яку її було призначено наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 31 березня 2009 року № 185.

4. Позивачка посилалась на те, що оспореними наказами продовжено їй строк перебування на посаді до 31 грудня 2018 року та до 31 грудня 2020 року відповідно. Однак її службу продовжено не на її посаді, а на іншій - помічника Командувача ВМС ЗСУ. У зв`язку із чим оспорені накази, на думку позивачки, порушують її право на проходження військової служби відповідно до закону та суперечать правовим актам у відповідних редакціях, зокрема: Конституції України; Положенню про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008; Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованого Мін`юстом 19 травня 2009 року за № 438/16454; Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом МО України від 26 лютого 2014 року № 333, зареєстрованого Мін`юстом 12 червня 2014 року за № 611/25388.

5. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2022 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Міністра оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів. Поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з позовом до Міністра оборони України про визнання протиправними та скасування пунктів наказів.

Встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

6. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у ЗСУ, та наказом начальника Генерального штабу ЗСУ від 31 березня 2009 року № 185 призначена на посаду помічника командувача ВМС ЗСУ (з питань функціонування чорноморського флоту російської федерації та його перебування на території України), що підтверджується Посвідченням офіцера НОМЕР_1 , виданого на ім`я позивачки.

7. Пунктом 4 наказу Командувача ВМС ЗСУ (по стройовій частині) від 15 червня 2015 року продовжено дію контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладання нового контракту, капітану 2 рангу ОСОБА_1 , помічнику командувача ВМС ЗСУ (з питань функціонування чорноморського флоту російської федерації та його перебування на території України), з 25 червня 2015 року.

8. Пунктом 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18 січня 2018 року № 33, відповідно до пункту 80 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, продовжено строк перебування на посаді капітану 1 рангу ОСОБА_1 , помічнику командувача ВМС ЗСУ, ВОС - НОМЕР_3, до 31 грудня 2018 року.

9. Пунктом 35 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22 січня 2018 року № 35, відповідно до пункту 80 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, продовжено строк перебування на посаді капітану 1 рангу ОСОБА_1 , помічнику командувача ВМС ЗСУ, ВОС - НОМЕР_3, з 31 грудня 2018 року до 31 грудня 2020 року.

10. Указуючи на невідповідність зазначення у спірних наказах її посади (помічник командувача ВМС ЗСУ) її реальній посаді (помічник командувача ВМС ЗСУ (з питань функціонування чорноморського флоту російської федерації та його перебування на території України)), позивачка звернулася до суду з даним позовом.

11. Судом апеляційної інстанції також установлено, що станом на 01 квітня 2019 року закінчився другий граничний строк перебування позивача на її посаді.

12. Матеріали справи не містять згоди ОСОБА_1 на продовження строку перебування на посаді понад граничний строк.

13. Також установлено, що в клопотаннях (за визначеною формою), які надавались Міністру оборони України від т.в.о. начальника Головного управління персоналу - заступника начальника Генерального штабу ЗСУ генерал-майора ОСОБА_2 у 2018 році та від начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗСУ генерала армії України ОСОБА_3 не передбачена інформація щодо згоди військовослужбовця.

14. Матеріали справи не містять даних щодо оскарження дій/бездіяльності осіб, які були відповідальні за встановлення питання щодо згоди ОСОБА_1 на продовження строку перебування на посаді понад граничний строк.

15. Встановлено також, що капітан 1 рангу ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_2 в період з січня 2018 року по грудень 2020 року та, перебуваючи на своїй посаді, отримувала грошове утримання за період з січня 2018 року по грудень 2020 року, а також виконувала посадові обов`язки згідно оскаржуваних наказів.

16. Позивачка не обґрунтувала, яким чином оспорюванні накази вплинули на її права і яких негативних наслідків вона зазнала від прийняття оспорених рішень Міністром оборони України.

17. Оспорені накази Міністра оборони України (по особовому складу) № 33 від 18 січня 2018 та № 35 від 22 січня 2019 року є актами індивідуальної дії і втратили чинність шляхом їх виконання - 31 грудня 2018 року та 31 грудня 2020 року відповідно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

18. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до Міністра оборони України задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано пункт 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18 січня 2018 року № 33. Визнано протиправним та скасовано пункт 35 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22 січня 2019 року № 35.

19. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем було видано накази від 18 січня 2018 року № 33 та від 22 січня 2019 року № 35 (в частині, що стосується позивачки) про продовження строку перебування позивачки на посаді, на яку вона не призначалася відповідним наказом та без її згоди на продовження строків перебування осіб офіцерського складу на посаді у разі службової необхідності, що порушує права останньої та дає підстави задовольнити позов.

Короткий зміст оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції

20. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу Міністра оборони України задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 березня 2023 року по справі № 420/23351/21 скасовано. Прийнято нову постанову, якою у позові ОСОБА_1 відмовлено повністю.

21. Оскаржене судове рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції не повністю врахував усі фактичні обставини цього спору, а саме залишив без уваги той факт, що позивачка звернулась в суд для оскарження актів індивідуальної дії, які задовго до моменту подання указаного позову втратили свою чинність шляхом виконання їх учасниками цієї справи, зокрема позивачкою. Протягом дії указаних актів та згідно з їх положеннями ОСОБА_1 перебувала на відповідній посаді, виконувала доручені їй функції та отримувала відповідне грошове забезпечення. Крім того, звернувшись до суду із цим позовом після втрати чинності спірних актів індивідуальної дії, позивачка зовсім не указала як порушено її права оспореними наказами, які негативні наслідки вона зазнала від їх винесення та як буде відновлено її права у випадку задоволення цього позову.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

22. 11 липня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга, в якій скаржниця просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2023 року і залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 березня 2023 року в цій адміністративній справі.

23. На обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні її позову та не спростував належним чином висновки суду першої інстанції. Крім того, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах норми пункту 80 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Продовження строків перебування на посаді помічника Командувача ВМС ЗСУ є завідомо неправдивими відомостями та суперечать послужному списку двох примірників особової справи позивачки. Суд апеляційної інстанції ухвалив рішення на підставі недопустимих доказів та не витребував накази по особовому складу з чітким формулюванням посади помічника командувача ВМС ЗСУ (з питань функціонування чорноморського флоту російської федерації та його перебування на території України).

Позиція інших учасників справи

24. 14 серпня 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив представника відповідача на подану касаційну скаргу, у якому зазначено про те, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність та недоведеність позовних вимог. Оскаржене судове рішення повністю відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості. Позивачка звернулась до суду з цим позовом після закінчення чинності оспорених наказів і при цьому жодним чином не обґрунтувала, як ці накази вплинули на її права та які негативні наслідки мала позивачка від оспорених наказів, які сама ж виконувала весь час їх дії.

Рух касаційної скарги

25. 11 липня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у цій адміністративній справі.

26. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 липня 2023 року визначено склад колегії суддів, а саме: головуючого суддю (суддю-доповідача) Мельник-Томенко Ж. М., суддів: Загороднюка А. Г., Мартинюк Н. М. - для розгляду цієї адміністративної справи.

27. Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі № 420/23351/21. Відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2023 року у справі № 420/23351/21. Витребувано з Одеського окружного адміністративного суду матеріали справи № 420/23351/21.

28. Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2024 року закінчено підготовку цієї справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у порядку письмового провадження.

Позиція Верховного Суду

Релевантні джерела права та акти їх застосування. Оцінка висновків суду, судове рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

29. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

30. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

31. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

32. Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника не містять передбачених законом підстав для скасування оскарженого судового рішення з огляду на таке.

33. Касаційне провадження у цій справі відкрито з підстав, що передбачені пунктами 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме через відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування у подібних правовідносинах норми пункту 80 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, а також через порушення, на думку скаржниці, апеляційним судом норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

34. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2232-XII).

35. Згідно частини першої, четвертої та чотирнадцятої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

36. Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008).

37. Відповідно до пункту 12 Положення № 1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

38. Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

39. Пунктом 80 Положення № 1153/2008 визначено, що граничні строки перебування на посадах офіцерського складу у Збройних Силах України та порядок черговості проходження військової служби на них установлюється Міністерством оборони України.

Міністр оборони України та начальник Генерального штабу Збройних Сил України у разі службової необхідності можуть приймати рішення про продовження строків перебування осіб офіцерського складу на посадах за згодою військовослужбовців.

40. Суд апеляційної інстанції в цій справі врахував положення указаної норми законодавства.

41. Однак в цьому спорі базою висновку суду апеляційної інстанції про відмову в позові є не зміст пункту 80 Положення № 1153/2008, який в цілому судом враховано, а правова природа оспорених наказів, які щодо позивача є актами індивідуальної дії, що вичерпали свою юридичну силу після їх виконання, зокрема позивачкою.

42. Так, судами попередніх інстанцій установлено, що пунктом 159 параграфу 3 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 18 січня 2018 року № 33, відповідно до пункту 80 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, продовжено строк перебування на посаді капітану 1 рангу ОСОБА_1 , помічнику командувача ВМС ЗСУ, ВОС - НОМЕР_3, до 31 грудня 2018 року.

43. Пунктом 35 параграфу 2 наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22 січня 2018 року № 35, відповідно до пункту 80 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, продовжено строк перебування на посаді капітану 1 рангу ОСОБА_1 , помічнику командувача ВМС ЗСУ, ВОС - НОМЕР_3, з 31 грудня 2018 року до 31 грудня 2020 року.

44. Судами було установлено, що у 2018 році згідно з наказом № 33 та у 2019-2020 роках згідно з наказом № 35 позивачка проходила військову службу на відповідній посаді, добровільно виконувала покладені на неї посадові обов`язки та отримувала передбачене грошове забезпечення.

45. Протягом дії указаних актів індивідуальної дії позивачка не оспорювала їх зміст, а навпаки - добровільно виконувала покладені цими наказами на неї обов`язки.

46. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в позові, оскільки позивачка просила визнати протиправним та скасувати оспорені накази (акти індивідуальної дії), дія яких закінчилась після їх виконання заінтересованими особами, зокрема позивачкою.

47. З таким висновком суду апеляційної інстанції колегія суддів Верховного Суду погоджується.

48. В цій справі виконання позивачкою оспорених наказів протягом строку їх дії у 2018-2020 роках свідчить про її обізнаність щодо їх змісту та умов проходження нею відповідної військової служби, що не спростовано позивачкою.

49. Крім того, судом апеляційної інстанції також вірно установлено, що ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи, позивачка належним чином, зокрема з посиланнями на належні та допустимі докази, не обґрунтувала, як оспорені накази вплинули на її права, які негативні наслідки вона зазнала від прийняття цих наказів Міністром оборони України, а також яким чином задоволення позову забезпечить захист її прав.

50. Таким чином, судом апеляційної інстанції виконано вимогу частини першої статті 2 КАС України щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

51. Вимогами процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

52. Згідно вимог КАС України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

53. Вимогами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

54. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

55. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог.

56. Верховний Суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення, що спростовує доводи касаційної скарги про допущені апеляційним судом порушення процесуальних норм.

57. Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди з оскарженим судовим рішенням апеляційного суду про відмову в позові і такі доводи не дають передбачених законом підстав для скасування оскарженого рішення.

58. Доводи касаційної скарги про те, що продовження строків перебування на посаді помічника Командувача ВМС ЗСУ є завідомо неправдивими відомостями та суперечать послужному списку двох примірників особової справи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про добровільне продовження позивачкою своєї військової служби згідно оспорених наказів та виконання їх положень до закінчення строку їх дії.

59. До того ж, в судах попередніх інстанцій позивачка цю конкретну обставину не зазначала, через що така обставина судами не досліджувалася.

60. Навпаки, згідно звукозапису судового засідання під час апеляційного розгляду цієї справи, на запитання про те, яким чином оспорені накази порушують її права та які негативні наслідки несуть для позивачки остання обмежилась виключно вказівкою на те, що є різними її посада та посада указана в оспорених наказах, які протягом 2018-2020 років виконувалися позивачкою.

61. Зазначені скаржницею доводи, у взаємозв`язку із дослідженими судами матеріалами справи, не дають Верховному Суду підстав вважати, що оспорений висновок суду апеляційної інстанції є непропорційним втручанням у право сторони спору на доступ до правосуддя або що цей висновок не є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення принципу верховенства права та принципу застосування саме ефективного способу захисту прав, свобод та інтересів, зокрема, фізичних осіб.

62. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки щодо розподілу судових витрат

63. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЖ.М. Мельник-Томенко А.Г. Загороднюк Н.М. Мартинюк