Справа № 200/50/24
Суддя: Духневич О.С.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року Справа№200/50/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Духневича О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ

02 січня 2024 року (27 грудня 2023 року направлено засобами поштового зв`язку) до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення командира військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , яке оформлено листом № 6371 від 18.12.2023, яким відмовлено у задоволені рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , згідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу";

- зобов`язати відповідача прийняти рішення (наказ), про звільнення з військової служби ОСОБА_1 , на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме: у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_2 . 10.12.2023 він звернувся до відповідача із рапортом щодо звільнення із лав Збройних Сил України, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме: у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Рішенням відповідача від 18.12.2023 № 6371 позивачу відмовлено у звільненні з військової служби. Підставою для відмови є:

- відсутність належних документів, що підтверджують необхідність здійснення саме солдатом ОСОБА_1 постійного догляду за хворою матір`ю дружини. Відповідно до доданих до рапорту документів, матір дружини солдата ОСОБА_1 , яка потребує постійного догляду, має інших осіб, які за законом зобов`язані здійснювати такий догляд (донька).

Позивач вважає рішення відповідача від 18.12.2023 № 6371 протиправним та таким що підлягає скасуванню, оскільки підставою для звільнення з військової служби є наявність у матері дружини ІІ групи інвалідності, що є прямою підставою для звільнення з військової служби. Тому з метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Духневичу О.С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.01.2024 відкрито провадження у справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 подати до суду у строк до 22.01.2024: належним чином засвідчену копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 про прийняття ОСОБА_1 на військову службу; належним чином засвідчені копії документів, які були подані ОСОБА_1 щодо звільнення його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме: у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Донецьким окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.

12.01.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Відповідач зазначає, що відповідно до довідки МСЕК № 631552 від 15.12.2011 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за первинним медичним оглядом має другу групу інвалідності (інвалід з дитинства), рекомендацій щодо постійного догляду не міститься. Дружина позивача ОСОБА_4 (дочка ОСОБА_3 ) не є інвалідом та може здійснювати догляд за своєю матір`ю. Нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 про відмову від догляду за ОСОБА_3 не має юридичної сили, оскільки така відмова не передбачена діючим Сімейним кодексом України. Висновок № 933 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданий КНП Міська поліклініка № 22 ХМР, містить дані про необхідність надання ОСОБА_3 соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. При цьому вказаний Висновок № 933 не містить даних про те, що ОСОБА_3 потребує саме постійного догляду. Окрім цього слід зазначити, що позивач не визначений особою, що має здійснювати догляд на непрофесійній основі за ОСОБА_3 .

З огляду на викладене відповідач вказав, що ОСОБА_3 постійного догляду з боку позивача не потребує, сам позивач фактично не здійснює постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, а сама особа з інвалідністю має інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати.

Також відповідач зазначив, що критерії встановлення інвалідності у взаємозв`язку з визначеними п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" підставами звільнення з військової служби під час воєнного стану (через сімейні обставини), а саме: у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, свідчать про необхідність здійснення військовослужбовцем догляду за непрацездатною особою або особою із захворюванням, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи. Вказане підтверджується положеннями ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 28.03.2023 року позивач - ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 10.04.1997 року ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5 . У зв`язку із розірванням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 від 08.12.1999 року, ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 .

Згідно інформації з реєстру територіальної громади м. Харкова про осіб місце проживання/перебування яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 позивач проживає з дружиною ОСОБА_4 , сином ОСОБА_7 , матір?ю дружини ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААА № 631552 від 15.12.2011 року, ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності безстроково.

Згідно висновку № 933 від 22.11.2023 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданий КНП Міська поліклініка № 22 ХМР ОСОБА_3 рекомендовано догляд вдома та отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

На підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року Про загальну мобілізацію, позивач 08.05.2022 був зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з наказу № 128 від 08.05.2022.

З матеріалів справи встановлено, що 10.12.2023 позивач звернувся до відповідача із рапортом щодо звільнення із лав Збройних Сил України, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме: у зв`язку із тим, що має близького родича з потребою сторонньої допомоги у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду, що зареєстрований за вх.№ 38926.

З огляду на викладене твердження позивача про те, що він 10.12.2023 звертався до відповідача із рапортом щодо звільнення із лав Збройних Сил України, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме: у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи не знайшли свого підтвердження.

За результатами розгляду рапорту від 10.12.2023 відповідачем 18.12.2023 прийнято рішення № 6371 про відмову у звільненні з військової служби. Підставою для відмови є:

- відсутність належних документів, що підтверджують необхідність здійснення саме солдатом ОСОБА_1 постійного догляду за хворою матір`ю дружини. Відповідно до доданих до рапорту документів, матір дружини солдата ОСОБА_1 , яка потребує постійного догляду, має інших осіб, які за законом зобов`язані здійснювати таких догляд (донька).

Вважаючи рішення відповідача від 18.12.2023 № 6371 протиправним та таким що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі-Закон № 2232-XII).

Частинами 1, 2, 4-6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Водночас підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону № 2232-XII і залежать від виду військової служби.

Так, підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

Зокрема пунктом 1 визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом 2 під час воєнного стану.

Судом встановлено, що позивач подав відповідачу рапорт, у якому просив звільнити його з військової служби на підставі п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII.

За змістом відповідної норми військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:

2) під час воєнного стану:

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Водночас відповідач не задовольнив відповідний рапорт, аргументуючи відсутністю належних документів, що підтверджують необхідність здійснення саме солдатом ОСОБА_1 постійного догляду за хворою матір`ю дружини.

Відтак, перевіряючи вищенаведені доводи та оцінюючи підстави для звільнення позивача зі служби за сімейними обставинами на підставі п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, суд зазначає таке.

Щодо твердження позивача про те, що прямою підставою для звільнення з військової служби є наявність у матері дружини ІІ групи інвалідності, суд зазначає наступне.

Так, як вбачається зі змісту п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, серед переліку сімейних обставин або інших причин, які дають підстави для звільнення з військової служби під час дії воєнного стану, окремо виділена така підстава, як «у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи».

Аналіз наведеного положення дає підстави для висновку, що підставою для звільнення з військової служби за призовом під час воєнного стану є наявність І або ІІ групи інвалідності, зокрема у батьків дружини (в даному випадку матері дружини ОСОБА_1 ОСОБА_3 ).

Тобто підставою для звільнення з військової служби ОСОБА_1 , на підставі п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, а саме: у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи, в спірній ситуації є:

- наявність матері дружини ОСОБА_1 ОСОБА_3 ІІ групи інвалідності;

- подання рапорту із зазначенням вищенаведеної підстави звільнення з військової служби.

Разом з тим, із долученого до матеріалів справи рапорту ОСОБА_1 від 10.12.2023 судом встановлено, що останній звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби з підстав «у зв`язку із тим, що має близького родича з потребою сторонньої допомоги у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду», а тому у відповідача були відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 з підстав «у зв`язку із наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи», оскільки чинним законодавством не передбачено можливість відповідача самостійно обирати ту чи іншу підставу для звільнення з військової служби.

Щодо підстави для відмови у звільненні з військової служби у зв`язку із відсутністю належних документів, що підтверджують необхідність здійснення саме солдатом ОСОБА_1 постійного догляду за хворою матір`ю дружини, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, позивач 10.12.2023 звернувся до відповідача із рапортом щодо звільнення із лав Збройних Сил України, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, а саме: у зв`язку із тим, що має близького родича з потребою сторонньої допомоги у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду.

Позивач зазначає, що підставою для звільнення з військової служби є серед іншого висновок № 933 від 22.11.2023 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданий КНП Міська поліклініка № 22 ХМР, яким ОСОБА_3 рекомендовано догляд вдома та отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, тобто потребує стороннього догляду.

Разом з тим, вказане твердження позивача є необгрунтованим, оскільки вказаний висновок є підставою для організації надання соціальної послуги з догляду вдома та отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

В свою чергу, п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII містить посилання на таку передумову звільнення з військової служби як "постійний догляд", що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Суд зазначає, що постійний сторонній догляд - це догляд, який надається особам з дуже тяжкою інвалідністю, спричиненою професійним захворюванням, каліцтвом або нещасним випадком, що призводить до значного обмеження життєдіяльності, які надзвичайно потребують постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду з боку третьої особи і не здатні до обслуговування себе.

Втім, соціальна послуга догляду вдома - це заходи, що проводяться за місцем проживання (вдома) отримувача соціальної послуги протягом робочого дня надавачем і полягає у надання допомоги із самообслуговування особи, яка частково, або повністю втратила, чи не набула здатності до самообслуговування.

Таким чином, терміни, які визначені законодавчо як "постійний догляд" і "догляд вдома" не є тотожними та застосовуються для різного правового регулювання.

Зокрема, порядок видачі та заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 № 407, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за № 510/36132.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 09.03.2021 № 407, Висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 року № 859. У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.

При цьому, механізм призначення і виплати компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки встановлює Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі від 23.09.2020 № 859.

Таким чином, законодавцем чітко врегульовано підстави і мету отримання висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, що не кореспондує із цілями п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII.

Суд зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров`я України № 667 від 31.07.2013, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 за № 1666/24198, затверджено форму висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - висновок ЛКК) та Інструкцію про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу (далі - Інструкція № 677).

Згідно п. 3 Інструкції № 677 висновок ЛКК видається протягом одного робочого дня за наявності заяви особи, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та здійснює за ним постійний сторонній догляд, у довільній формі, а також медичної карти амбулаторного хворого за формою № 025/0, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Відповідно до пункту 5 Інструкції № 677 підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоров`я щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу є постійна (упродовж не менше місяця) наявність в особи з інвалідністю одного з перелічених видів обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування - здатність до самообслуговування за допомогою інших осіб та нездатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до самостійного пересування - здатність до самостійного пересування за допомогою інших осіб та нездатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до орієнтації - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування - здатність до спілкування за допомогою інших осіб та нездатність до спілкування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності контролювати свою поведінку - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом.

Особам з інвалідністю I групи висновок ЛКК видається на строк встановлення їм інвалідності. Особам з інвалідністю II групи висновок ЛКК видається строком не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 6 місяців, а у разі якщо за особою з інвалідністю II групи догляд здійснюється непрацюючим пенсіонером (особою з інвалідністю), висновок ЛКК видається строком не менше ніж на 12 місяців (п. 6 Інструкції № 677).

Водночас суд звертає увагу, що форму висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, затверджено Міністерством охорони здоров`я України з метою виконання ст. 5 Закону України "Про психіатричну допомогу" та пункту 7 Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 № 1192.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що як і визначення "постійний догляд", "догляд вдома", так і призначення, мета і порядок одержання висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі та висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу - є різними за своєю природою та наслідками подальшого використання і реалізації.

До матеріалів справи долучено висновок № 933 від 22.11.2023 форми № 080-4/0, про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійні основі, виданий КНП Міська поліклініка № 22 ХМР, згідно якого ОСОБА_3 рекомендовано соціальну послугу з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Разом з тим, такий висновок не можливо визнати належною підставою для застосування п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII і, як результат, звільнення позивача із військової служби за сімейними обставинами, оскільки він не відноситься до документів, що підтверджує необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю дружини - ОСОБА_3 , а його призначенням є отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Щодо наданої позивачем довідки МСЕК серії 10 ААА № 631552, відповідно до якої ОСОБА_3 встановлено II групу інвалідності безстроково, суд зазначає, що дана довідка не містить посилань на необхідність здійснення постійного догляду.

Щодо твердження позивача про те, що його дружина ОСОБА_4 відмовилася від догляду за своєю матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується нотаріально завіреною заявою від 21.12.2023, а тому він є єдиним хто доглядає за ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу

Обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків та порядок його виконання врегульовано Главою 17 СК України.

Так, статтею 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст. 203 СК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними.

З дітей, які ухиляються від виконання цих обов`язків, на підставі судового рішення утримуються аліменти у розмірі, передбаченому на аліментні виплати батьків дітям.

У випадках, коли батьки похилого віку знаходяться на державному утриманні в будинках-інтернатах, пансіонатах або в інших установах, аліментні виплати на їх догляд сплачуються цим установам.

Системний аналіз вищевказаних положень свідчить про те, що застосування п. п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, як підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, можливий у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

З досліджених матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 , має доньку ОСОБА_4 , що підтверджено, свідоцтвом про народження. Отже згідно приписів чинного законодавства ОСОБА_4 повинна піклуватися про свою матір ОСОБА_3 .

При цьому суд зауважує, що наявність у ОСОБА_4 своїх дітей не звільняє її від обов`язків, встановлених статтею 172 та главою 17 Сімейного кодексу України, щодо піклування та утримання своєї непрацездатної матері з інвалідністю та одночасно не перекладає тягар виконання таких обов`язків на свого чоловіка.

З огляду на зазначене, піклування та догляд за своєю матір`ю ОСОБА_3 є її конституційним обов`язком.

При цьому суд звертає увагу і на те, що нотаріально завірена заява від 21.12.2023 позивачем до рапорту від 10.12.2023 року не надавалася, оскільки така була сформована пізніше подання рапорту, а тому відповідач не міг надати оцінку таким підставам при вирішенні поставленого позивачем питання звільнення з військової служби.

Крім того, судом не встановлено, що ОСОБА_1 здійснював догляд за ОСОБА_3 до призову на військову службу, а навпаки згідно інформації з реєстру територіальної громади м. Харкова про осіб місце проживання/перебування яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що він до 11.10.2023 проживав лише з дружиною та сином.

Наведене вище свідчить про недоведеність необхідності здійснення саме ОСОБА_1 постійного догляду за матір`ю дружини ОСОБА_3 , як за особою з інвалідністю ІІ групи за наявності при цьому інших осіб, які б могли та зобов`язані згідно приписів законодавства утримувати та піклуватися про неї.

Відтак, суд погоджується з рішенням відповідача про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а саме: у зв`язку із тим, що має близького родича з потребою сторонньої допомоги у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судового збору не здійснюється у зв`язку із відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст. 2, 72-77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич