Справа № 380/23094/23
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 рокусправа № 380/23094/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Желік О.М. розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними і скасування постанов,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці із вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 26 липня 2023 року № ЗХ/ЛВ/13/03/РРО/-ФС-1;

- визнати протиправною та скасувати постанову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 26 липня 2023 року № ЗХ/ЛВ/15365/13/03/РРО/-ФС-2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Головним управлінням ДПС у Львівській області було проведено фактичні перевірки господарських одиниць ФОП ОСОБА_1 , результати якої викладені в актах від 08.06.2023. Надалі, на підставі актів фактичної перевірки, в яких встановлено порушення законодавства про працю, Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці винесено постанову від 26 липня 2023 року № ЗХ/ЛВ/13/03/РРО/-ФС-1 та постанову від 26 липня 2023 року № ЗХ/ЛВ/15365/13/03/РРО/-ФС-2.

На думку позивача, висновки відповідача про порушення Кодексу Законів про працю в України є необґрунтованими, оскільки одна з осіб, яка зазначена у актах перевірки від 08.06.2023, виконувала визначену роботу відповідно до укладеної цивільно-правової угоди, а інша особа взагалі не працювала у позивача. З підстав, наведених у позовній заяві, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву, у якому представник щодо задоволення позову заперечив та вказав, що з долученої цивільно-правової угоди від 01.06.2023 №2, укладеної з ОСОБА_2 вбачається, що предметом такої є надання та, зокрема, продаж товарів продавцем кіоску, тобто процес праці, а не її кінцевий результат. Також зазначив, що в укладеному договорі не визначений обсяг наданих послуг (виконуваної роботи), а лише вказаний обов`язок надавати послуги (виконувати роботи). Не зазначено, який конкретно результат роботи повинен передати виконавець замовнику, не визначено перелік завдань роботи, її обсягу тощо. Таким чином, зазначений вище договір укладений позивачем з ОСОБА_2 не був спрямований на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а був пов`язаний із самим процесом праці, що є характерним для трудових функцій.

Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

08.06.2023 посадовими особами ГУ ДПС у Львівській області відповідно до направлень від 08.06.2023 № 4249, № 4250, №4252 проведено фактичну перевірку, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за адресами здійснення господарської діяльності АДРЕСА_1 .

В акті (довідці) фактичної перевірки від 08.06.2023 вказано, що в приміщенні кіоску за адресою АДРЕСА_1 здійснювала діяльність з продажу товарів ОСОБА_2 , яка надала пояснення, що працює на посаді продавця у ФОП ОСОБА_1 з 01.06.2023. Повідомлення на прийняття на роботу працівника ОСОБА_2 до ГУ ДПС у Львівській області ФОП ОСОБА_1 не подано, чим порушено вимоги ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме використання праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин.

За результатами перевірки ГУ ДПС у Львівській області у ФОП ОСОБА_1 за фактичним місцем здійснення господарської діяльності АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_2 допущено до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, про що складено Акт фактичної перевірки від 08.06.2023 №13/03/РРО/ НОМЕР_1 .

15.06.2023 Міжрегіональним управлінням отримано матеріали фактичної перевірки від Головного управління ДПС у Львівській області, у зв`язку із чим листом від 19.06.2023 вих. №ЗХ/1/7115-23 повідомлено позивача, що у відповідності до пункту 2 Порядку № 509 отримання акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є підставою для накладення штрафу.

24.07.2023 Міжрегіональним управлінням на адресу позивача скеровано рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 24.07.2023 №ЗХ/ЛВ/ ДПС-15365/13/03/РРО/ НОМЕР_1 , яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 26.07.2023.

Також, 08.06.2023 посадовими особами ГУ ДПС у Львівській області відповідно до направлень від 08.06.2023 № 4244, № 4245, № 4246 проведено фактичну перевірку, зокрема, з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за адресами здійснення господарської діяльності АДРЕСА_2 .

В акті (довідці) фактичної перевірки від 08.06.2023 вказано, що в приміщенні кіоску за адресою АДРЕСА_2 здійснювала діяльність з продажу тютюнових виробів ОСОБА_3 , яка надала пояснення, що працює на посаді продавця у ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2023. Повідомлення на прийняття на роботу працівника ОСОБА_3 на момент проведення перевірки до ГУ ДПС у Львівській області ФОП ОСОБА_1 не подано.

За результатами перевірки ГУ ДПС у Львівській області у ФОП ОСОБА_1 за фактичним місцем здійснення господарської діяльності АДРЕСА_2 , встановлено, що ОСОБА_3 допущено до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, про що складено Акт фактичної перевірки від 08.06.2023 №15365/13/03/РРО/ НОМЕР_1 .

15.06.2023 Міжрегіональним управлінням отримано матеріали фактичної перевірки від Головного управління ДПС у Львівській області, у зв`язку із чим листом від 19.06.2023 вих. №ЗХ/1/7115-23 повідомлено позивача, що у відповідності до пункту 2 Порядку № 509 отримання акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є підставою для накладення штрафу.

24.07.2023 Міжрегіональним управлінням на адресу позивача скеровано рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу від 24.07.2023 №ЗХ/ЛВ/ДПС-13/03/ РРО/ НОМЕР_1 , яким ФОП ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про накладення штрафу відбудеться 26.07.2023.

26.07.2023 уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Львівській області від 08.06.2023 №13/03/ РРО/, керуючись статтею 259 КЗпП України, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України, вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 67000, 00 грн.

26.07.2023 уповноваженою посадовою особою Міжрегіонального управління, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки Головного управління ДПС у Львівській області від 08.06.2023 №15365/13/03/РРО/, керуючись статтею 259 КЗпП України, Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509, та на підставі абзацу 3 частини другої статті 265 КЗпП України, вирішено накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 201000, 00 грн.

Вважаючи вищевказані постанови про накладення штрафу протиправними, позивач звернувся до суду з метою їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм видно, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 13.06.2019 у справі № 815/954/18, від 04.09.2019 у справі №480/4515/18 та від 26.09.2019 у справі № 0440/5828/18.

Також з аналізу чинного законодавства висновується, що предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, а характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору.

При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З аналізу наведених норм, видно, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульоване - чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності.

За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 127/21595/16-ц, від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 29.08.2017 у справі №587/1714/17, від 26.09.2018 у справі №822/723/17, від 13.06.2019 у справі №1840/2507/18, від 08.10.2018 у справі №553/954/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, 13.06.2019 у справі № 815/954/18, від 24.10.2019 у справі № 804/6962/17.

За приписами абзацу другого та третього частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення;

вчинення порушення, передбаченого абзацом другим цієї частини, повторно протягом двох років з дня виявлення порушення - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Як видно із матеріалів справи, під час проведення фактичних перевірок 08.06.2023 на території господарських одиниць ФОП ОСОБА_1 (розташованих за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ) встановлено допущення до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку.

Під час проведення перевірок вказані працівники 08.06.2023 перебували на території господарських одиниць ФОП ОСОБА_1 та надали такі пояснення:

- ОСОБА_2 : «Я, ОСОБА_2 , працюю продавцем в кіоску за адресою: АДРЕСА_1 , в ФОП ОСОБА_1 з 01.06.2023. Готівкові кошти, які знаходились в касі кіоска в сумі 6300 грн., 08.06.2023 о 13:45 год. являються готівковою виручкою з 08:00 год. 08.06.2023, не проведені через РРО, а в його відсутність»;

- ОСОБА_3 : «Я, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , працюю в кіоску ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2023. Заробітна плата становить 6700 грн.».

Позивачем до позовної заяви долучено копію цивільно-правового договору (договір надання послуг/виконання робіт) №2 від 01.06.2023 (далі Договір), згідно п.1.1. якого фізична особа ОСОБА_2 (виконавець) зобов`язується надати ФОП ОСОБА_1 (замовник) послуги (виконану роботу) в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги (роботи).

Згідно п.2.1. Договору виконавець надає замовнику наступні послуги: 2.1.1. Продавець торгового кіоску.

У відповідності до п.4.1. Договору вартість послуг (робіт) складає: всього: 2000,00 грн. без ПДВ, по вирахуванню податків становить 1610,00 грн.

Також згідно п.6.1. та 6.2. Договору, такий вступає в силу з моменту його підписання і діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо за один місяць до закінчення строку дії Договору жодна із сторін письмово не вимагала його розірвання, договір вважається пролонгованим на один рік.

Окрім цього, згідно акту приймання-передачі виконаних робіт згідно Договору, сторони підтверджують, що станом на 30.06.2023 фактично виконані наступні роботи цивільно-правового договору №2 від 01.06.2023: продаж товарів в торгівельному кіоску. Всього на суму 1610,00 грн.

Разом з тим суд відзначає, що фактично предметом наведеного договору є процес праці (продавець торгового кіоску), а не її кінцевий результат, він не містить жодних відомостей щодо обсягу виконуваної роботи у виді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню та можуть бути відображені в акті їх приймання.

У договорі відсутні будь-які відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинні передати виконавці замовникові, не визначено переліку завдань, кількісних і якісних характеристик. За цим договором фізична особа повинна систематично виконувати певні трудові функції відповідно до визначеного виду робіт, у встановлений строк.

Також, вказані цивільно-правові договори містять триваючий характер, що вказує на їх строковість.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути:

безстроковим, що укладається на невизначений строк;

на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

таким, що укладається на час виконання певної робота.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що зазначений вище договір, укладений позивачем з ОСОБА_2 , не був спрямований на кінцевий результат, що характеризує цивільно-правові (договірні) відносини, а був пов`язаний із самим процесом, що є характерним для трудових функцій.

Відтак, наданий позивачем цивільно-правовий договорів №2 від 01.06.2023 не спростовує факту наявності трудових відносин ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу на те, що дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового договору перешкоджають реалізації права фізичної особи на працю, гарантованого Конституцією України та КЗпП України, шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, права на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_4 не працювала у нього ні по договору (контракту), ні по цивільно-правовому договору суд до уваги не бере, оскільки як вбачається з матеріалів перевірки, на момент проведення такої ОСОБА_4 безпосередньо перебувала в кіоску, що належить ФОП ОСОБА_1 (за адресою АДРЕСА_2 ), а також надала пояснення, в яких зазначила, що працює в кіоску ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2023, та її заробітна плата становить 6700 грн.

При цьому позивач жодним чином не підтверджує факту укладення трудових відносин з будь-якою іншою особою, яка б виконувала функції продавця кіоску за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином, відповідач, застосувавши до позивача санкції, передбачені абзацами другим та третім частини другої статті 265 КзПП України діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що, у свою чергу, свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Желік О.М.