Справа № 400/12378/23
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 р. справа № 400/12378/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Бєлякової М.Д.,

представника позивача: Шевченка А.С.,

відповідач: не прибув,

у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін, у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання протиправними та скасування наказів від 10.07.2022 № 619, від 12.07.2022 № 635; визнання бездіяльності протиправною

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 619 від 10.07.22 р. про результати проведення службового розслідування та наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 635 від 12.07.22 р. про результати проведення службового розслідування в частині застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани (п. 14), позбавлення премії в розмірі 20% за червень та липень 2022 р. (п. 15), позбавлення додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.22 р. № 168 за червень та липень місяць 2022 р. повністю (п. 16);

2) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови КМУ № 168 від 28.02.22 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, в повному обсязі розмірі 100 000 грн. за періоди з 1 березня до 31 березня 2022 р., з 1 квітня до 30 квітня 2022 р., та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за періоди з 1 березня до 31 березня 2022 р., з 1 квітня до 30 квітня 2022 р. з розрахунку до 100 000 грн. на місяць з врахуванням уже проведених виплат за цей період;

3) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови КМУ № 168 від 28.02.22 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії в розмірі 30 000 грн. за червень та липень 2022 р. та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за червень та липень 2022 р. з розрахунку 30 000 грн. на місяць.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він з 24.02.22 р. до 30.03.23 р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у званні солдата, на посаді оператора-електрика автодрому полігону. Так, позивач з`явився 24.02.24 р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 і його було направлено до 124 бригади НОМЕР_2 батальйону сил Херсонської ТРО. В травні 2022 р. йому стало відомо про зарахування його до військової частини НОМЕР_1 . Оголошення наказу про зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 викликало заперечення ОСОБА_1 та інших, оскільки вони не писали рапорти для такого зарахування та не направлялися до цієї частини ОМТЦК та СП м. Херсона. Вони вважали себе військовослужбовцями військової частини НОМЕР_3 , тимчасово відрядженими до військової частини НОМЕР_1 , в тому числі отримали зброю у військової частини НОМЕР_3 , форму та матеріальне забезпечення від військової частини НОМЕР_1 не отримували, тощо. Позивач з 25.02.22 р. до 04.05.22 р. безпосередньо на лінії зіткнення був задіяний у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та надалі ніс службу в зоні активних бойових дій - в Миколаївській та Херсонській областях, жодного разу від виконання свого обов`язку не ухилявся, натомість вимагав належного оформлення військово-облікових документів та забезпечення мінімальних прав, гарантованих законами та Конституцією України. Питання повернення його до військової частини НОМЕР_3 та оформлення військово-облікових документів належним чином не було вирішено і до його звільнення весною 2023 р., позивача було позбавлено додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови КМУ № 168 від 28.02.22 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Лише 02.09.23 р. йому надійшла відповідь військової частини НОМЕР_1 на адвокатський, з аналізу якої вбачається безпідставне та незаконне застосування до позивача заходів дисциплінарного стягнення відповідно до Наказів № 619 від 10.07.22 р. та № 635 від 12.07.22 р. у вигляді оголошення суворої догани, позбавлення премії в розмірі 20%, та позбавлення додаткової винагороди згідно з постановою КМУ № 168 в розмірі 30 000 грн. за червень та липень 2022 р. Також, позивачу не в повному обсязі було нараховано додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. за березень та квітень 2022 р.

Від відповідача надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивача було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всі види забезпечення. З 24.02.22 р. до 12.04.22 р. позивач перебував у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 та не брав безпосередньої участі у бойових діях, а так само і не здійснював будь-яких заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, внаслідок чого, останньому виплачувалась додаткова винагорода із розрахунку 30 000 грн. на місяць відповідно до постанови КМУ № 168 від 28.02.22 р. У квітні та травні місяці 2022 р. позивачу було нараховано додаткової винагороди за період з 01.04.22 р. до 12.04.22 р. із розрахунку 30 000 грн. та з 12.04.22 р. до 30.04.22 р. із розрахунку 100 000 грн. загалом позивачу було виплачено додаткової винагороди за квітень 2022 р. в сумі 74 333,33 грн. У період з 01.05.22 р. до 03.05.22 р. позивач приймав безпосередню участь у бойових діях, внаслідок чого отримав за травень місяць 2022 р. додаткову винагороду в загальній сумі 39 032,26 грн., з яких 9 032,26 грн. нараховано із розрахунку до 100 000 грн. Відтак у спірний період виплата позивачу додаткової винагороди не містять ознак протиправності. Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів від 10.07.22 р. № 619, від 12.07.22 р. № 635, то вони також є необґрунтованими та безпідставними, оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 642/3481 від 30.06.22 р. та № 642/3814 від 07.07.22 р. було визначено склад військовослужбовців, які убувають до району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, до якого включено і позивача. Разом з тим, 30.06.22 р. та 07.07.22 р. на шикуванні особового складу зведеного підрозділу військової частини НОМЕР_1 , позивач двічі відмовився виконати наказ і убути в складі визначених військовослужбовців до району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, мотивуючи відмову тим, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 і накази командира військової частини НОМЕР_1 його не стосуються. Через зазначене командиром військової частини НОМЕР_1 прийняті накази про призначення службового розслідування № 1294 від 03.07.22 р. та № 1331 від 12.07.22 р. і за результатами службового розслідування були прийняті накази № 619, № 635, якими правомірно позивачу оголошено сувору догану та позбавлено додаткової винагороди за червень та липень місяць 2022 р. в повному обсязі.

Позовна заява залишалась без руху.

Суд ухвалою від 30.10.23 р. поновив позивачу строк звернення з позовною заявою до адміністративного суду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06.12.23 р. судом постановлено ухвалу, якою відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, а подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Також, 06.12.23 р. суд ухвалою відмовив у задоволенні заяви позивача про виклик свідків.

Ухвалою від 24.01.23 р. постановлено подальший розгляд справи здійснювати у режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.

07.02.24 р. суд розглянув справу в судовому засіданні за участю представника позивача у режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

З 24.02.22 р. до 30.03.23 р. ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 у званні солдата, на посаді оператора-електрика автодрому полігону, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 89 від 30.03.23 р.

Наказами командира військової частини НОМЕР_1 № 642/3481 від 30.06.22 р. та № 642/3814 від 07.07.22 р. було визначено склад військовослужбовців, до якого входив і позивач, які убувають до району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, від виконання яких позивач відмовився.

У зв`язку з цим, командиром військової частини НОМЕР_1 були прийняті накази про призначення службового розслідування ,№ 1294 від 03.07.22 р. та № 1331 від 12.07.22 р.

10.07.22 р. та 12.07.22 р. командиром військової частини НОМЕР_1 були прийняті накази № 619, № 635 про результати проведення службового розслідування.

За результатами службового розслідування встановлено порушення позивачем вимог ст. ст. 11, 16,27, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а саме: невиконання наказу. Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності і застосовано вид стягнення - сувору догану. Також, відповідно до пункту 15 зазначених наказів позивачу встановлено виплату щомісячної премії в розмірі 80%, а відповідно до пункту 16 наказів позивача позбавлено додаткової винагороди за червень та липень місяць 2022 р.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Частиною 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зокрема: сувора догана.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 84, частин 1, 3 статті 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно із ст. 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: 1) характер та обставини вчинення правопорушення; 2) його наслідки; 3) попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначено Інструкцією про порядок проведення службового розслідування у Збройних силах України, яка затверджена Наказом Міністра оборони України від 21.11.17 р. № 608 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 13.12.17 р. за № 1503/31371.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань.

Позивач у позові зазначає, що оголошення наказу про зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 викликало заперечення ОСОБА_1 та інших, оскільки вони не писали рапорти для такого зарахування та не направлялися до цієї частини ОМТЦК та СП м. Херсона. Вони вважали себе військовослужбовцями військової частини НОМЕР_3 , тимчасово відрядженими до військової частини НОМЕР_1 , в тому числі отримали зброю у військової частини НОМЕР_3 , форму. Військовослужбовці з Херсонського ТРО, в т.ч. ОСОБА_1 стали вимагати належного оформлення військово-облікових документів при прийнятті до військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із чим звертались до командування із відповідними рапортами аж до моменту звільнення з військової частини НОМЕР_1 весною 2023 р. Вказаний конфлікт вирішено не було, що супроводжувалось поданням численних усних та письмових заяв, скарг, службових розслідувань, з`ясуванням обставин ВСП, ДБР, тощо. При цьому, жодного разу позивача не було повідомлено про результати службових перевірок та не було надано жодної відповіді на подані рапорти, заяви та скарги.

Суд враховує, що військовослужбовець повинен дотримуватись військової дисципліни, що ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі не лише під час несення ним служби, а й у вільний від несення служби час і тим більше під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та в подальшому продовженого і діючого по теперішній час.

Відтак ОСОБА_2 зобов`язує позивача обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність. Сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. За нормами Статуту ВС ЗСУ позивач повинен виконувати військовий обов`язок та накази командира.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 наказом командира № 89 від 30.03.23 р. і наказами командира військової частини НОМЕР_1 № 642/3481 від 30.06.22 р. та № 642/3814 від 07.07.22 р. позивача було включено до складу військовослужбовців, які убувають до району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, однак, позивач відмовився від виконання зазначених наказів командира, що підтверджується матеріалами службового розслідування.

Під час розгляду справи позивач не надав пояснень та доказів на спростування встановленого службовим розслідуванням факту відмови у виконанні наказів командира, у позовній заяві позивач лише пояснює свою незгоду у зарахуванні його до військової частини НОМЕР_1 , неналежному оформленні його військово-облікових документів та численних конфліктах з цього приводу, однак зазначене позивачем лише підтверджує його вину у вчинені дисциплінарного проступку - відмову у виконанні наказу командира. Тобто, всі пояснення позивача є обґрунтуванням причин невиконання наказів командира, а не спростуванням цих обставин.

Суд наголошує, що зазначені позивачем причини у будь-якому разі не є виправданням чи звільненням від застосування дисциплінарного стягнення, адже Статутом чітко визначено, що позивач як військовослужбовець зобов`язаний виконувати накази командира, єдиним виключенням є віддання командиром явно злочинного наказу.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що матеріалами службового розслідування доведено наявність дисциплінарного проступку в діях позивача, а саме порушення позивачем військової дисципліни, що полягає у недотриманні норм Статуту ВС ЗСУ та Військової Присяги, а саме відмова у виконанні наказу командира, при цьому в умовах дії воєнного стану. Посилання позивача, що його неправомірно зарахували до військової частини НОМЕР_1 та неналежним чином не оформлено військово-облікові документи, не приймається судом до уваги, оскільки зазначене не спростовує доведення його вини. Також, суд звертає увагу, що ні дії відповідача щодо зарахування його до особового складу, ні сам наказ про його зарахування не є предметом розгляду даної справи та відповідно не досліджуються судом при розгляді даної справи.

Щодо виплати позивачу грошової допомоги не в повному обсязі, то зазначене, також не знайшло своє підтвердження під час розгляду справи.

Так, пунктом 1 Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 р. в редакції Постановами КМУ № 217 від 07.03.22 р. встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операції Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

У період з 24.0222 р. до 12.04.22 р. позивач отримував додаткову винагорода із розрахунку 30 000 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.22 р., оскільки перебував у пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_3 та не брав безпосередньої участі у бойових діях, і не здійснював будь-яких заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, внаслідок чого, останньому виплачувалась додаткова винагорода із розрахунку 30 000 грн.

З 12.04.22 р. до 30.04.22 р. із розрахунку до 100 000 грн., в загальній сумі за квітень 2022 р. 74 333,33 грн. позивачу виплачено відповідно до бойового розпорядження № 225/дск від 12.04.22 р.

У період з 01.05.22 р. до 03.05.22 р. позивач також приймав безпосередню участь у бойових діях в складі підрозділу, підпорядкованому ОТУ Приморьє, внаслідок чого отримав за травень місяць 2022 р. додаткову винагороду в загальній сумі 39 032,26 грн., з яких 9 032,26 грн. нараховано із розрахунку до 100000 грн.

Щодо періоду червень та липень 2022 р., то через оголошення суворої догани позивачу на підставі п. 14 наказів № 1294, 635 відповідно до пунктів 15, 16 зазначених наказів встановлено виплату щомісячної премії в розмірі 80% та позбавлено додаткової винагороди за червень та липень місяць 2022 р. у повному обсязі.

Відповідно до пункту 21 Постанови № 168 (в редакції чинній з 19.07.22 р. до 29.09.22 р.) порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Наказом Міністерства оборони України № 98 від 01.04.22 р. були внесені зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Міністерством оборони України від 7 червня 2018 р. № 260.

За змістом нової редакції пункту 17 вказаного наказу вбачається, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Згідно пункту 10 телеграми Міністерства оборони України № 912/з/29 від 23.06.22 р. встановлено, що до наказів на виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включаються військовослужбовці, які відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Таким чином, судом не встановлено порушень при виплаті відповідачем у спірний період грошового забезпечення позивачу, виплата грошового забезпечення у зазначених вище по тексту рішення розмірах підтверджується довідкою про суми нарахованого грошового забезпечення № 642/4262 від 21.06.23 р., в свою чергу доказів безпосередньої участі у бойових діях в інший період ніж зазначений вище позивачем не надано. Встановлення виплати щомісячної премії у розмірі 80% та позбавлення додаткової винагороди за червень та липень місяць 2022 р. у повному обсязі відбулось на підставі пунктів 15, 16 наказів № 1294, 635 через оголошення суворої догани позивачу на підставі п. 14 наказів № 1294, 635, правомірність якого встановлено в ході розгляді справи.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що наявними матеріалами справи підтверджено правомірність спірних наказів, в частині, що стосується позивача, а наведені позивачем доводи не дають суду підстав для їх скасування.

В задоволенні позову необхідно відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз