Справа № 120/12213/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 лютого 2024 р. Справа № 120/12213/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що 04 липня 2023 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 12 липня 2023 року відмовлено в призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

Таким рішенням не зараховано до страхового стажу період роботи заявниці з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року відповідно до записів трудової книжки, оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчений печаткою підприємства (організації), а також не зараховано до страхового стажу період навчання з 01 вересня 1978 року по 27 червня 1981 року, оскільки відсутній документ про підтвердження зміни прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ".

Позивачка вважає таке рішення пенсійного органу протиправним, у зв`язку із чим звернулася з цим позовом до суду з вимогами визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути її заяву про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу період її роботи з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року.

Ухвалою від 14 серпня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою клопотання позивачки про виклик свідків залишено без задоволення.

08 вересня 2023 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 04 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, у якій просила призначити їй пенсію за віком. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу не менше 30 років. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 12 липня 2023 року № 30 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком. Цим рішенням до страхового стажу позивачки не зараховано період роботи з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 03 серпня 1981 року, оскільки запис про звільнення не засвідчений печаткою, чим порушено пункт 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1976 року.

Далі представник цього територіального органу Пенсійного фонду України зазначив, що оскаржуваним рішенням до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано також період навчання з 01 вересня 1978 року по 27 червня 1981 року відповідно до диплому серії НОМЕР_2 , оскільки в матеріалах справи відсутній документ про підтвердження зміни прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ".

За наведених обставин, на думку представника цього відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

25 вересня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Такий відзив по своїй суті дублює зміст відзиву, що поданий представником Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Представник цього пенсійного органу також наполягає на відмові в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

04 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності таку заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та за результатами її розгляду прийнято рішення № 30 від 12 липня 2023 року, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Зі змісту такого рішення слідує, що для призначення пенсії за віком необхідно мати страховий стаж не менше 30 років. Проте страховий стаж заявниці становить 20 років 11 місяців 11 днів, стаж для визначення права становить 22 роки 03 місяці 16 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком.

У рішенні йдеться про те, що за результатами розгляду заяви про призначення пенсії та долучених до неї документів до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано:

- період роботи з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення з роботи не засвідчено печаткою, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974рокуу № 162;

- період навчання з 01 вересня 1978 року по 27 червня 1981 року відповідно до диплому НОМЕР_2 від 27 червня 1981 року, оскільки в матеріалах справи відсутній документ про підтвердження зміну прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ".

Водночас зі змісту позову слідує, що позивачка не наполягає на зарахуванні до страхового стажу періоду її навчання, а просить суд лише зарахувати до такого стажу період її роботи з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року.

Надаючи правову оцінку рішенню пенсійного органу, що оскаржується, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, зі змісту рішення про відмову в призначенні пенсії № 30 від 12 липня 2023 року слідує, що підставою для відмови в призначенні пенсії слугувало те, що у заявниці недостатньо страхового стажу для призначення пенсії.

При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року, оскільки запис про звільнення, що вчинений у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , не засвідчено печаткою підприємства.

Надаючи оцінку таким доводам пенсійного органу, суд зауважує, що на момент заповнення трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Пунктом 1.1. Інструкції № 162 передбачалося, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, на момент внесення до трудової книжки позивачки записів про роботу з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року обов`язок ведення трудових книжок покладався на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення не може позбавити позивачку права на включення періоду роботи до її страхового стажу.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тому не може впливати на його особисті права.

Відтак доводи пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року з підстав незасвідчення запису про звільнення печаткою підприємства є безпідставними.

А тому суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні позивачці пенсії № 30 від 12 липня 2023 року з підстав незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин задоволенню підлягає і вимога щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 липня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи позивачки з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року.

Разом із тим відсутні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглядати заяву позивачки, адже останній відмовлено в призначенні пенсії саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, а тому саме цей пенсійний орган слід зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 .

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачкою при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується квитанцією від 08 серпня 2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачкою при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, а тому на її користь слід стягнути 536,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивачки, суд зважає на те, що позивачка звернулася до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 1073,60 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 30 від 12 липня 2023 року з підстав незарахування до страхового стажу періоду її роботи з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 липня 2023 року, зарахувавши до страхового стажу період її роботи з 13 червня 1988 року по 01 листопада 1992 року включно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (місцезнаходження: 76000, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20551088)

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Рішення суду в повному обсязі складено 13.02.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович