Справа № 520/1918/22
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
про закриття провадження у справі
12.02.2024 Справа № 520/1918/22
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області, Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, в якому просить суд:
- визнати незаконними та скасувати в повному обсязі розпорядження голови Батаклійської районної державної адміністрації №403 від 11 липня 2007 року «Про припинення права користування гр. Сковороді ним ОСОБА_2 земельною ділянкою» як таке, що прийняте всупереч чинного законодавства та з порушенням процедури прийняття;
- визнати незаконними та скасувати в повному обсязі рішення XV сесії Савик;ької селищної ради VIII скликання 03 грудня 2021 року №889-VIII «Про відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою шодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області та передачі зазначеної земельної ділянки у приватну власність безкоштовно» як таке, що прийняте всупереч чинного законодавства та з порушенням процедури прийняття;
- зобов`язати Савинську селищну раду Ізюмського району Харківської області повторно розглянути клопотання позивача вх.№847 від 14.09.2021 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області, та передачі мені зазначеної земельної ділянки у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації.
Позов мотивовано тим, що 13 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області з клопотанням про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області, та передачі зазначеної земельної ділянки у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації. Клопотання з доданими документами зареєстроване за вх.№847 від 14.09.2021 року.
Проте при проведенні XV сесії Савинської селидної ради VIII скликання 03 грудня 2021 року відповідачем прийнято рішення №889-VIII «Про відмову в затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області та передачі зазначеної земельної ділянки у приватну власність безкоштовно» на підставі розпорядження голови Балаклійської районної державної адміністрації №403 від 11 липня 2007 року «Про припинення права користування гр.. ОСОБА_1 земельною ділянкою», підставою для видання якого стала подана позивачем особисто заява про добровільну відмову від зазначеної земельної ділянки. Як стверджує позивач, про наявність підстав для прийняття відмови стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Савинської селищної ради Ізюмського району Харківської області та передачі мені зазначеної земельної ділянки у приватну власність у межах норм безоплатної приватизації, а саме - розпорядження голови Балаклійської районної державної адміністрації №403 «Про припинення прав користування гр.. ОСОБА_1 земельною ділянкою», підставою для видання якого стала подана особисто заява про добровільну відмову від зазначеної земельної, позивач довідався лише після прийняття рішення XV сесії Савинської селищної ради VIII скликання №889-VIII від 03 грудня 2021 року.
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до таких висновків.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Стаття 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України регламентовано, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії, дії чи бездіяльність.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Крім того, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 червня 2016 року у справі № 21-41а16 та від 11 квітня 2017 року у справі № 808/2298/15 та у інших.
Під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.
Як убачається із встановлених у справі обставин, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного, на його думку, права володіти земельною ділянкою (наявністю перешкод для набуття у власність земельної ділянки).
Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що під час вирішення питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виявлено наявність розпорядження голови Балаклійської районної державної адміністрації №403 від 11 липня 2007 року «Про припинення права користування гр.. ОСОБА_1 земельною ділянкою».
Таким чином, позовні вимоги позивача спрямовані фактично на усунення перешкод у реалізації свого права на користування земельною ділянкою із подальшою її приватизацією.
З огляду на викладене, предметом цього спору є поновлення цивільних прав позивача у сфері земельних відносин.
Згідно зі статтею 2 Земельного Кодексу України (далі ЗК) земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Стаття 152 ЗК визначає такі шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частин першої, третьої, п`ятої статті 158 ЗК земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді, і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Статтею 16 ЦК передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, (…), їхніх посадових і службових осіб.
Згідно із частиною першою статті 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, (…), якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини не пов`язані зі здійсненням відповідачем владної управлінської функції, а сама суть спору зводиться до вирішення питання про наявність у позивача права на користування земельною ділянкою та подальшу її передачу у власність позивача, про що прямо зазначено у позові, то за таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад цього спору, суд прийшов до висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст.4-12, 166, 189, 205, 238, 239, 243, 247, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В:
Роз`яснити позивачу, що спір має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.
Роз`яснити учасникам справи, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу у повному обсязі виготовлено 12 лютого 2024 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ