Справа № 640/19809/22
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 року м. Київ № 640/19809/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонд України та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Пенсійного фонд України та Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві та просить суд:

визнати протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві за правилами припису ст. 60-1 Закону № 62262-XII і встановити вину посадових осіб на безпідставно сплачені пенсіонерові зайві суми пенсії у розміру 7 931,28 грн за період з листопада 2021 року по лютий 2022 року.

визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України за правилами припису ст. 60 Закону № 2262-XII на виконання обов`язку пенсіонера і повідомлення про одержання зайвих сум пенсії та відшкодування органу пенсійного забезпечення заподіяної шкоди, виплаченої надміру внаслідок зловживань з боку Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (використання свідомо неправдивих відомостей, використання перекручених даних і відомостей про зміни у складі (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди тощо), який контролює перерахунки пенсії 28.10.2021 і 14.02.2022;

зобов`язати Пенсійний фонд України, застосувати відповідно до закону відповідальність до посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві за безпідставно сплачені пенсіонерові зайві або занижені суми пенсії, за правилами припису ст. 60-1 Закону № 2262-ХІІ;

зобов`язати Пенсійний фонд України стягнути в дохід держави із заробітної плати ОСОБА_2 , начальника і ОСОБА_3 .П головного спеціаліста Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві безпідставно сплачені пенсіонерові зайві (приховані) суми пенсії у розміру 7 931,28 грн за період з листопада 2021 року по лютий 2022 року, з урахуванням кратності (у 5 кратному розміру або 3 кратному розміру). З метою виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів У країни, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальність перед суспільством.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2022 відкрито провадження в адміністративній справі.

15.12.2022 набрав чинності Закон України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

Відповідно до абзаців 1-3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя, а до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. Окружний адміністративний суд міста Києва невідкладно, протягом десяти робочих днів, передає судові справи, які перебувають у його володінні, до Київського окружного адміністративного суду.

Відтак, розгляд зазначеної справи підпадає під територіальну юрисдикцію Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до супровідного листа Окружний адміністративний суд м. Києва 18.04.2023 передано дану справу до Київського окружного адміністративного суд.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддям, головуючим суддею у даній справі визначено суддю Головенка О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 справу прийнято та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що пенсійний орган протиправно виплачував йому безпідставно збільшений розмір пенсії, що призвело до переплати пенсії у розмірі 7 931,28 грн, а в подальшому, як вважає, позивач з метою приховування помилки його пенсію було протиправно зменшено, хоча на його думку відповідальність за такі дії повинні були нести відповідні посадові особи пенсійного органу , а саме ОСОБА_2 , і ОСОБА_4

09.12.2022 до суду надійшов відзив Пенсійного фонд України на адміністративний позов, відповідно до якого проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні адміністративного позову відмовити, у зв`язку з відсутністю законних підстав.

31.08.2023 до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на адміністративний позов, відповідно до якого проти заявлених позовних вимог заперечив та просив у задоволенні адміністративного позову відмовити, у зв`язку з відсутністю законних підстав.

22.05.2023 до суду надійшла відповідь на відзив Пенсійного фонду Україниу відповідно до якої позивач проти доводів відповідача заперечив, та просив суд адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що пенсійним органом на підставі документів, наданих Київським міським військовим комісаріатом позивачу з 17.10.2018 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262, при цьому грошове забезпечення для обчислення пенсії було визначено на підставі грошового: атестату серія 3У № 379847 та довідки про додаткові види грошового забезпечення від 17.10.2018 № 387 (за період з 01.03.2018 по 30.09.2018).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2020 у справі № 640/18531/19 позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивачу у перерахунку і виплаті перерахованої пенсії позивачу в частині включення до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди, з якої провадилось утримання єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити з 17.10.2018 перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі довідки військової частини від 05.11.2018 № 651, із включенням до складу (розміру) грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, щомісячної додаткової грошової винагороди. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду Головним управлінням було проведено перерахунок пенсії позивача з 17.10.2018 із включенням до складу грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, зазначеної у довідці від 05.11.2018 № 651.

Розмір пенсійної виплати позивача, обчисленої на виконання судового рішення, станом на 01.02.2022 становив 13 344,20 грн.

Як зазначив відповідач, оскільки при виконанні судового рішення ним не було враховано, що при призначенні пенсії додаткові види грошового забезпечення визначено за період з 01.03.2018 по 30.09.2018 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (в редакції, чинній на час призначення пенсії), а отже і щомісячна додаткова грошова винагорода на виконання судового рішення також має визначатися за вказаний період, а тому з листопада 2021 року виплата пенсії проводилась позивачу у завищеному розмірі.

З березня 2022 року матеріали пенсійної справи позивача було приведено у відповідність із вимогами чинного законодавства, та зобов`язань судовим рішенням.

Відповідачем зазначено, що оскільки, при виконанні рішення суду, зловживання з боку позивача відсутні, підстав для застосування норм ст. 60 Закону № 2262 до позивача немає.

На думку позивача, відповідач протиправно виплачував йому безпідставно збільшений розмір пенсії, що призвело до переплати пенсії у розмірі 7 931,28 грн, а в подальшому, як вважає, позивач з метою приховування помилки його пенсію було протиправно зменшено, хоча на його думку відповідальність за такі дії повинні були нести відповідні посадові особи пенсійного органу.

Так, з наведених позовних вимог судом встановлено, що позивач не погоджується з правомірністю нарахування переплати пенсії, а також бездіяльність органу щодо його повідомлень про наявність переплати по пенсії, а як наслідок просить зобов`язати пенсійний орган вжити заходів щодо стягнення завданих державі збитків з ОСОБА_2 , і ОСОБА_4 , а тому звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262), цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно абзаців 1 та 2 ст. 2 Закону № 2262 військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби. Пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, Служби судової охорони, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні зі служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Згідно ст. 60 Закону № 2262, пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2023 № 6-4 (далі Порядок № 6-4).

Згідно з п. 3 цього Порядку № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, вказаними нормами передбачено обов`язок позивача повідомляти відповідача про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, за невиконання якого передбачено відповідальність.

З наведених правових норм слідує, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у разі призначення її на підставі достовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25.10.2016 (справа № 686/26486/14-а), не відступив від нього і Верховний Суд у постанові від 25.09.2018 (справа № 340/644/15-а).

Для цілей застосування ст. 50 Закону № 1058 та ст. 60 Закону № 2262 зловживання пенсіонера є формою умисного протиправного діяння, яке слід доводити відповідними доказами. Тягар доведення зловживання пенсіонера покладається на відповідний орган Пенсійного фонду, який про це стверджує.

Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі неповідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.

Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.

Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.

З матеріалів справи, наявних доказів вбачається, що внаслідок помилкових дій пенсійного органу пенсія позивачу виплачувалась у завищеному розмірі, проте з березня: 2022 року матеріали пенсійної справи позивача було приведено у відповідність із вимогами чинного законодавства, та зобов`язань судовим рішенням.

Відповідно до ст. 73-77 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу що відповідач визнає, що ним помилково виплачувалась пенсія позивачу у завищеному розмірі, що однак було усунуто пенсійним органом. При цьому відповідач зазначає, що в даному випадку зловживання з боку позивача відсутні.

Можливість застосування положень ст. 60 Закону № 2262 до пенсіонера можливо лише, у разі неповідомлення останнім органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.

Відтак, оскільки відповідач не встановлював наявність зловживань з боку позивача, а тому і не приймав жодного рішення на утримання надмірно виплачених сум пенсії, а дії вчинені щодо перерахунку пенсії спрямовані були на приведення розміру пенсії до належного позивачу до виплати розміру, то суд приходить до висновку про відсутність порушених прав та законних інтересів позивача у цій частині позовних вимог.

З наведених позивачем доводів не вбачається наявність протиправності в діях чи бездіяльності пенсійного органу, а незгода позивача з розрахунками конкретних складових грошового забезпечення з якого розраховується пенсія не є предметом розгляду у даній справі, оскільки позивач насамперед, вважає, що пенсія, яка виплачувалась йому завищеному розмірі не повинна стягуватись з нього шляхом зменшення пенсії, а повинна бути стягнена з посадових осіб пенсійного органу.

Суд звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається та жодними доказами не підтверджується, що пенсійний орган вживав чи вживає заходи, щодо стягнення надмірно виплачених сум пенсії з позивача, при цьому дії вчинені пенсійним органом спрямовані лише на приведення пенсії позивача до належного йому до виплати розміру, оскільки відповідачем було допущено помилку щодо періодів перерахунку та виплати пенсії на виконання рішення суду.

З наведеного слідує, що протиправних рішень, дій чи бездіяльності пенсійний орган щодо позивача не приймав та не вчиняв, також відповідач не заперечує, що позивачем сумлінно реалізовувався обов`язок встановлений ст. 60 Закону № 2262, а отже в останнього відсутнє порушене право у цій частині.

Щодо визнання протиправності дій відповідача, щодо не застосування положень ст. 60-1 Закону № 2262 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 60-1 Закону № 2262 посадові особи органів пенсійного забезпечення, з вини яких безпідставно сплачено пенсіонерові зайві або занижені суми пенсії, несуть відповідальність відповідно до закону.

В даному випадку виникають правовідношення посадові особи органів пенсійного забезпечення, з вини яких безпідставно сплачено пенсіонерові зайві або занижені суми пенсії та суб`єкта владних повноважень та/або держави як суб`єкта кому заподіяно шкоду.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. 1, 2 ст.55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.

Аналіз вищезгаданих норм права дає підстави вважати, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам.

Така позиція щодо застосування положень ст. 2, 6 КАС України висловлена у постановах Верховного Суду України 01.12.2015 у справі № 800/134/15, від 15.12.2015 в справі № 800/206/15.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження Позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.

За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Однак, позивачем належними засобами доказування не підтверджено, що оскаржуваною бездіяльністю порушено його персоніфіковані суб`єктивні права або охоронювані законом інтереси, не наведено в чому безпосередньо полягає порушення його прав та які конкретні негативні наслідки настали безпосередньо для позивача внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Суд звертає увагу, що встановлення дисциплінарного порушення щодо посадових осіб пенсійного органу та застосування до них певного виду стягнень є прерогативою відповідача знаходиться в межах його дискреційних повноважень і жодним чином не порушує права позивача у цій частині.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Європейський суд з прав людини у справі "Чуйкіна проти України" (Chuykina v. Ukraine) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia).

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який не довів правомірність своєї бездіяльності.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242- 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.