Справа № 640/9890/21
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року № 640/9890/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності відповідача щодо не розгляду, надання недостовірної, неповної інформації, несвоєчасне надання інформації і не надання відповіді на інформаційний запит позивача від 09.01.2021 (вх №5495-21, 5844-21 від 12.01.2021) про надання інформації щодо дати і способу ознайомлення позивача з довідками про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» та інформації про метадані файлів з вказаними довідками та зобов`язання відповідача розглянути інформаційний запит позивача від 09.01.2021 (вх №5495-21, 5844-21 від 12.01.2021) про надання інформації щодо дати і способу ознайомлення позивача з довідками про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» та інформації про метадані файлів з вказаними довідками і надати на нього відповідь.

4 листопада 2021 року, Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу розподілено судді Кочановій П.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 справу прийнято до свого провадження, призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач при розгляді інформаційного запиту ОСОБА_1 від 9 січня 2021 року діяв протиправно, оскільки запит розглянуто не відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», а за Законом України «Про звернення громадян», надано недостовірну, неповну інформацію з порушенням строку розгляду.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що ним своєчасно надано позивачу відповідь на звернення з дотриманням законодавчого порядку його розгляду.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

9 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Офісу Генерального прокурора з приводу надання інформації: про ознайомлення (коли, хто і яким чином ознайомлював) ОСОБА_1 з довідкою, складеною начальником відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Давидченком А., про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», стосовно ОСОБА_1 , та довідкою, складеною прокурором відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Воліком О., про проведення перевірки стосовно ОСОБА_1 відомостей щодо заборон, які можуть бути застосовані до працівника органу прокуратури, який здійснював дії (заходи), наведені у пункті 12 частини 2 та частини 3 статті 3 Закону України «Про очищення влади» (з урахуванням доданих до запиту копій них довідок з особової справи ОСОБА_1 ); метадані файлів із зазначеними вище довідками та файлу «Інформація щодо результатів проведення перевірки» - 6674ed254d382b947a5941bdcfcb43db.pdf, розміщеному на веб-сайті Офісу Генерального прокурора в розділі «Очищення влади» за запитом «Парамонов» щодо авторів і часу (дат) складання електронних версій цих документів.

Листом відповідача від 15.01.2021 повідомлено, що порушені питання будуть розглянуті в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Листом від 10.02.2021 №07-57863-20 позивачу надано відповідь про розгляд його звернень (від 12.01.2021 № 5495-21 та № 5844-21).

У відповіді відповідачем зазначено, що матеріали люстраційної перевірки стосовно ОСОБА_1 долучено до особової справи, яку направлено до Личаківсько-Залізничного об`єднаного районного військового комісаріату м. Львова супровідним листом військової прокуратури Західного регіону України від 17.09.2019 № 11-41дск, надати інформацію щодо ознайомлення з вказаними матеріалами не вбачається можливим.

З приводу повідомлення метаданих файлів, розміщених на веб-сайті Офісу Генерального прокурора в розділі «Очищення влади» за запитом позивача поінформовано, що серед метаданих файлів «заява працівника», «декларація працівника», «інформація щодо результатів проведення перевірки» відсутні записи щодо заголовку, теми, автору та ключових слів. Згідно з інформацією Департаменту інформаційних технологій дата створення та дати зміни вказаних файлів 01.01.1601 2:00:00».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону України «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Згідно приписів ч. 1 статті 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, абз. 2 ч. 2 статті 11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ч. 1 ст. 2 Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації (ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

В ч. 1 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації, зокрема, про здійснення розпорядження бюджетними коштами, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Порядок розгляду і надання відповіді на запит визначений у статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

За змістом ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначений вичерпний перелік підстав, з яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту на її отримання, а саме:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Поряд із цим, статтею 40 Конституції України закріплено право особи на звернення до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів. Деталізацію наведене право отримало у Законі України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі Закон № 393/96-ВР). Відносини з розгляду звернень громадян є основним і єдиним предметом регулювання цього Закону.

Так, за приписами статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Своєю чергою, за приписами статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Приписами ст. 18 Закону України «Про звернення громадян», встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги.

Так, згідно ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

З викладеного висновується, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» регламентує чітку послідовність дій розпорядника інформації у разі одержання запиту, який не відповідає вимогам закону.

Однак, зважаючи на наведене нормативне врегулювання, одержавши запит на інформацію, поданий згідно із Законом № 2939-VІ, який за своїм змістом є зверненням у розумінні Закону № 393/96-ВР, розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини п`ятої статті 19, пункт 4 частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом № 393/96-ВР. При цьому запитувача повинно бути повідомлено у п`ятиденний строк про те, що його запит на інформацію буде розглядатися як звернення відповідно до Закону № 393/96-ВР.

У разі якщо запит на інформацію, який подано згідно із Законом № 2939-VІ, за своїм змістом поєднує предмет регулювання Закону № 393/96-ВР та Закону № 2939-VІ, то такий «запит-звернення» повинен розглядатися у відповідних частинах у строк та порядок, передбачені відповідними законами. При цьому розпорядник у п`ятиденний строк повинен відповісти по суті запиту, а також повідомити запитувача, що решта питань розглядатимуться як звернення згідно із Законом № 393/96-ВР.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини п`ятої статті 5 Закону України «Про очищення влади» та Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 (далі - Порядок) начальником відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Давидченком А.В. стосовно ОСОБА_1 складено довідку про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Пунктом 40 Порядку передбачено, що усі матеріали перевірки, які надійшли до керівника органу або керівника державної служби, додаються до особової справи особи.

Отже, вирішення порушеного позивачем у запиті на інформацію питання (коли, хто і яким чином ознайомлював позивача з вказаними у запиті документами) фактично зводилося до необхідності вивчення матеріалів, у тому числі матеріалів люстраційної перевірки стосовно ОСОБА_1 , які зберігаються в особовій справі позивача, яку військовою прокуратурою Західного регіону України 17.09.2019 № 11-41дск направлено до Личаківсько-Залізничного об`єднаного районного військового комісаріату м. Львова.

Отже суд погоджується з відповідачем, що запитувана позивачем інформація за своєю природою не є публічною та не може бути надана в порядку, передбаченому Законом № 2939-VІ, а тому відповідач цілком обґрунтовано відмовив в її наданні в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

При цьому, строк надання проміжної відповіді відповідачем було дотримано, оскільки звернення позивача зареєстровано 12.01.2021 року, а відповідь надано 15.01.2021 року, тобто в межам 5-денного строку.

Посилання позивача на порушення строку реєстрації заяви-звернення суд не бере до уваги, оскільки це не є предметом спору в рамках даного спору, а тому суд не надає оцінку вказаним обставинам.

Щодо надання відповіді по суті поставлених питань суд зазначає, що інформація стосовно ознайомлення (коли, хто і яким чином ознайомлював) ОСОБА_1 з довідками про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», була відсутня у відповідача, оскільки особову справу позивача передано до Личаківсько-Залізничного об`єднаного районного військового комісаріату м. Львова.

Натомість доводи позивача, що у відповідача були в наявності запитувані довідки, оскільки ОСОБА_1 з інформаційним запитом від 9 січня 2021 року направлені копії зазначених довідок, отриманих останнім безпосередньо з Личаківсько-Залізничного об`єднаного районного військового комісаріату м. Львова, є неприйнятними, оскільки не спростовують факт передачі особової справи та відсутності матеріалів у відповідача для надання належної та достовірної інформації на запит.

Таким чином, відповідачем обґрунтовано поінформовано позивача про вказані обставини та повідомлено про неможливість надати запитувану інформацію в цій частині.

Щодо надання «метаданих файлів із зазначеними довідками стосовно авторів і часу (дат) складання електронних версій цих документів, які зберігаються на персональних комп`ютерах прокурорів, що були причетні до складання таких довідок», суд погоджується з відповідачем, що це потребувало пошуку та ідентифікації комп`ютерного обладнання та встановлення автентичності електронних версій цих документів паперовим. Тобто, проведення перевірки, що не передбачена Законом України «Про доступ до публічної інформації».

В свою чергу, підготовлені проекти відповідних документів на робочих комп`ютерах працівників органів прокуратури не можуть свідчити про дату та час ознайомлення інших осіб з підготовленими паперовими носіями документів.

Також, слід зазначити, що прокурор відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Волік О.Л., який готував довідку та начальник вказаного відділу ОСОБА_2 наразі звільнені з органів прокуратури, тому з`ясувати запитувані ОСОБА_1 дані також не вбачалось за можливе, про що було повідомлено позивача.

Отже, Офісом Генерального прокурора було своєчасно надано позивачу відповідь, в якій викладено обставини неможливості надання запитуваної інформації.

За таких, обставин порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» з боку Офісу Генерального прокурора відсутні.

Решта доводів та посилань сторін у справі висновків суду не спростовують.

Судом враховується, що, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 12 лютого 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кочанова П.В.