Справа № 480/11323/23
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо незарахування до трудового (страхового стажу) позивача періодів його трудової діяльності з 01.01.1992 року по 20.03.1992 року, з 01.02.1993 року по 13.11.2001 року, з 14.11.2001 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 30.06.2015 року та відмови у перерахунку розміру пенсії позивача за віком на загальних підставах відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, без відшкодування російською федерацією пенсійних виплат у тій їх частині, яка відповідає тривалості трудового стажу позивача, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року;
- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового (трудового) стражу періоди його роботи (трудової діяльності) з 01.01.1992 року по 20.03.1992 року, з 01.02.1993 року по 13.11.2001 року, з 14.11.2001 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 30.06.2015 року та здійснити з 26.05.2023 року (з моменту досягнення 60-тирічного віку) перерахунок розміру пенсії позивача за віком на загальних підставах відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV, без відшкодування російською федерацією пенсійних виплат у тій їх частині, яка відповідає тривалості трудового стажу позивача, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року, нарахувавши та виплативши позивачу заборгованість з виплатити належного розміру пенсії, що утворилася в період з 26.05.2023 року по момент такого перерахунку, з урахуванням вже виплачених за цей період сум.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач з 27.05.2018 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІУ з урахуванням норм Тимчасової Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення. Однак, 01.01.2023 року російська федерації припинила участь в Угоді СНД і припинила відшкодування особам пенсійних виплат, у тій їх частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року. досягнувши 26.05.2023 року пенсійного віку (60 років) і маючи необхідний трудовий (страховий стаж) у розмірі 35 років 7 місяців 3 дні, на підставі ч. 1 ст. 26 Закону N 1058-IV та пункту 2 статті 3 Тимчасової Угоди, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про перерахунок розміру його пенсії та нарахування пенсійної виплати на загальних підставах у зв`язку із виникненням права на пенсійне забезпечення згідно з ч. 1 ст. 26 Закону N 1058 IV (без відшкодування російською федерацією частини пенсійних виплат, у тій їх частині, яка відповідає тривалості трудового стажу позивача, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року). Однак, листом N 5862-8669/К-02/8-1800/23 від 11.07.2023 року відповідач повідомив про відсутність підстав для перерахунку розміру пенсії позивача, оскільки 01.01.2023 року російська федерації припинила участь в Угоді СНД, а отже зараховуванню до страхового стажу підлягають періоди роботи (служби) на території РРФСР лише по 31.12.1991 року.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Крім того даною ухвалою було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи позивача.
На виконання вимог суду, представником відповідача, через систему "Електронний суд" надано суду пояснення, в яких, зокрема, зазначено, що позивач перебуває на обліку з 27.05.2018 року та отримує пенсію за віком згідно Закону України N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Працівники та службовці зі стажем в РКП). Згідно Тимчасової угоди між урядом України та урядом росії про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі у галузі пенсійного забезпечення передбачено, що громадяни , які працювали не менше як 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше як 20 календарних років у місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію за віком: чоловіки за досягнення 55 років і загального стажу роботи - не менш як 25 років. При цьому для визначення розміру пенсії за українським законодавством зараховується стаж та заробіток, набутий у районах Крайньої Півночі до 01 січня 1991. Таким чином, якщо особі призначається пенсія за віком відповідно п.5 Прикінцевих положень Закону України №1058, то стаж за періоди роботи після 1991 року зараховується лише на право. За даними ЕПС страховий стаж заявника для визначення права на призначення пенсії за віком складає 35 років 7 місяців 3 дні, з них 26 років 2 місяці 13 днів становить робота в районах Крайньої Півночі без укладання письмового трудового договору Пенсію гр. ОСОБА_1 призначено з розрахунку 11 років 11 місяців 12 днів та заробітної плати з 01.01.1986 по 31.12.1990. Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та розірвання дипломатичних відносин з країною-агресором Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення". Таким чином, обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому в незалежних державах, в тому числі російській федерації, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів (а.с. 50).
Також представником відповідача надано витребувані судом докази (а.с. 53-79).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач працював, зокрема:
- з 10.11.1986 по 20.03.1992 та з 01.06.1988 по 19.06.1990 в Управлінні механізації № 7 Треста "Арктикгазмеханізація" в подальшому Акціонерному товаристві "Арктикнафтогазбуд" на посаді машиніста, помічника машиніста, водія, Тюменська область, Ямало-Ненецький автономний округ;
- з 14.11.2001 року по 30.06.2015 року в Закритому акціонерному товаристві "Підприємство механізація" на слюсаря-монтажника, Ямало-Ненецький автономний округ, Крайній північ (а.с. 67-70).
Даний факт також підтверджується довідкою Акціонерного товариства "Арктикнафтогазбуд" від 10.04.2018 № 198 та довідкою Закритого акціонерного товариства "Підприємство механізація" від 09.02.2018 № 33/07 (а.с. 61-62).
З 27.05.2018 року позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону України N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Працівники та службовці зі стажем в РКП) з урахуванням норм Тимчасової Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення (а.с. 64-65).
Після досягнення 60 років позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 27.06.2023 року, в якій просив перерахувати розмір пенсії із врахуванням наявного у трудового стажу з 1991 року по 2015 рік, на підставі даних трудової книжки та довідок, що містяться у пенсійній справі (а.с. 78).
Листом від 11.07.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області. зокрема, повідомило позивача, що з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді СНД. Таким чином, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991. Враховуючи дату народження, для призначення пенсії за віком необхідно мати не менше 30 років страхового стажу. При цьому страховий стаж може бути зарахованим по 31.12.1991. Отже, для здійснення перерахунку розміру пенсії, підстави відсутні (а.с. 21-22).
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Отже, як встановлено судом з матеріалів справи, підставою відмови позивачу у перерахунку пенсії на загальних підставах відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування фактично є недостатність необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком. При цьому до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи в росії з 01.01.1992 року по 20.03.1992 року, з 01.02.1993 року по 13.11.2001 року, з 14.11.2001 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 30.06.2015 року, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді СНД.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).
Відповідно до статті 1 Закону України Про пенсійне забезпечення громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який набрав чинності 01.01.2004.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі по тексту - Закон №1058-IV), виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Частиною 2 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно до пункту 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Положеннями статті 1 Тимчасової Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 (далі - Тимчасова Угода від 15.01.1993) встановлено, що громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.
У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.
Згідно ст. 2 Тимчасової Угоди від 15.01.1993 при визначенні права на пенсію у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди застосовується Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, який діяв до 1 січня 1992 року.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Тимчасової Угоди від 15.01.1993 при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи російської федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 1 січня 1991 року.
У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства російської федерації.
Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюється спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін.
В свою чергу пунктом 2 статті 3 Тимчасової Угоди від 15.01.1993 передбачено, що відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно з законодавством України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року).
З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу з 27.05.2018 року було призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Працівники та службовці зі стажем в РКП) з урахуванням норм Тимчасової Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення. Про даний факт також зазначено представником відповідача у наданих суду поясненнях.
Відповідно до розрахунку стажу, під час призначення даного виду пенсії, до страхового стажу позивача зараховано період його роботи з 01.09.1978 по 31.12.1990 року, який становить 11 років 11 місяців 12 днів (а.с. 65 (зворотній бік).
При цьому позивачу було відмовлено після досягнення ним пенсійного віку - 60 років у перерахунку пенсії на загальних підставах, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з недостатністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком. До страхового стажу позивача не було зараховано період роботи в росії з 01.01.1992 року по 20.03.1992 року, з 01.02.1993 року по 13.11.2001 року, з 14.11.2001 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 30.06.2015 року, оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді СНД.
Водночас з розрахунку стажу, наданого суду представником відповідача, судом встановлено, що страховий стаж позивача з урахуванням спірного періоду, а саме з 01.09.1978 по 30.06.2015 року становить 35 років 07 місяців 3 дні (а.с. 66).
Суд зазначає, що в силу положень ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Отже, право на призначення пенсії мають особи, які досягли 60 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років.
13 березня 1992 року Україна стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (надалі - Угода від 13.03.1992).
Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Отже дія цієї угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.
В силу положень статті 6 Угоди від 13.03.1992, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13.03.1992, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.
Відповідно до абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
При цьому судом враховано, що 29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
01 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі Закон №2783-IX), який набрав чинності 23.12.2022 і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м.Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).
Проте суд зазначає, що відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.99 щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022.
Отже, оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації.
При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідача-1 про те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.
А відтак суд зазначає, що відповідачем було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період його роботи в російській федерації 01.01.1992 року по 20.03.1992 року, з 01.02.1993 року по 13.11.2001 року, з 14.11.2001 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 30.06.2015 року, з тих підстав, що з 01.01.2023 року РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року та, відповідно, не здійснено перерахунок пенсії за віком на загальних підставах, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо зобов`язання відповідача здійснити з 26.05.2023 року (з моменту досягнення 60-тирічного віку) перерахунок розміру пенсії позивача, суд зазначає наступне.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач досяг 60-річного віку 26.05.2023 та із заявою про перерахунок пенсії звернувся до пенсійного органу 27.06.2023 року, тобто в межах трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, а отже, пенсію за віком позивачу слід перерахувати з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 27.05..2023 року, а не з 26.05.2023 року.
А відтак, враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.1992 року по 20.03.1992 року, з 01.02.1993 року по 13.11.2001 року, з 14.11.2001 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 30.06.2015 року та відмови у перерахунку розміру пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.1992 року по 20.03.1992 року, з 01.02.1993 року по 13.11.2001 року, з 14.11.2001 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 30.06.2015 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 27.05.2023 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору
Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору в розмірі 429,44 грн., сплаченого згідно квитанції ID від 26.10.2023 № 4702-1741-3506-8196 (а.с. 35).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.1992 року по 20.03.1992 року, з 01.02.1993 року по 13.11.2001 року, з 14.11.2001 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2004 року по 30.06.2015 року та відмови у перерахунку розміру пенсії за віком на загальних підставах відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек