Справа № 120/13467/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 лютого 2024 р. Справа № 120/13467/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернувся його представник до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивач зазначив, що 14 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21 березня 2023 року № 55 позивачеві відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. При цьому таким рішенням до страхового стажу не зараховано період роботи з 10 липня 1979 року по 04 лютого 1999 року, оскільки прізвище, ім`я та по-батькові в уточнюючих довідках про відпрацьовані вихододні зазначено не повністю та такі не відповідають паспортним даним.

Представник позивача не погоджується з таким рішенням, у зв`язку із чим звернувся цим позовом з вимогами щодо його скасування та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10 липня 1979 року по 04 лютого 1999 року.

Ухвалою від 05 вересня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

25 вересня 2023 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що 14 березня 2023 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві розглянуто таку заяву та за результатами розгляду 21 березня 2023 року прийнято рішення № 55, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком. Представник позивача стверджує, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року, - не менше 30 років. Водночас відповідно до наданих позивачем документів його страховий стаж становить 21 рік 10 місяців 18 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком. При цьому, як зазначає представник цього відповідача, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період його трудової діяльності з 10 липня 1979 року по 04 лютого 1999 року, оскільки в уточнюючих довідках про відпрацьовані вихододні прізвище, ім`я та по-батькові позивача вказано не повністю та не відповідають паспортним даним. За наведених обставин представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

25 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. Такий відзив по своїй суті дублює зміст відзиву, що поданий представником Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Представник цього пенсійного органу також наполягає на відмові в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

14 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності подану позивачем заяву розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

21 березня 2023 року цим територіальним органом Пенсійного фонду України прийнято рішення № 55, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки страховий стаж заявника становить 21 рік 10 місяців 18 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком, адже необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком в цьому випадку складає 30 років.

Зі змісту рішення слідує, що до страхового стажу не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 10 липня 1979 року по 04 лютого 1999 року, оскільки згідно з уточнюючими довідками про відпрацьовані вихододні прізвише, ім`я та по-батькові позивача вказано не повністю та не відповідають його паспортним даним.

Надаючи правову оцінку рішенню пенсійного органу, що оскаржується, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21 березня 2023 року № 55 позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстави відсутності у нього необхідного страхового стажу. При цьому до страхового стажу не зараховано період роботи позивача в колгоспі "Правда" з 10 липня 1979 року по 04 лютого 1999 року у зв`язку з тим, що в уточнюючих довідках про відпрацьовані вихододні прізвище, ім`я та по-батькові ОСОБА_1 зазначено не повністю та не відповідають його паспортним даним.

Визначаючись із тим, чи пенсійним органом обґрунтовано відмовлено позивачу в призначенні пенсії з наведених в оскаржуваному рішенні підстав, суд враховує наступне.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - постанова Ради Міністрів СРСР № 310), якою також було затверджено Загальні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Загальні положення).

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР № 310 передбачалося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

У пунктах 1, 2, 5 Загальних положень йшлося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

В трудову книжку колгоспника вносяться:

відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про членство у колгоспі: прийом у члени колгоспу, припинення членства;

відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи;

відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавством;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використаних винаходах та раціоналізаторських реченнях та про виплачених у зв`язку з цим винагороди.

Відтак основним документом, який підтверджує трудову діяльність колгоспника, є трудова книжка колгоспника.

Дослідивши трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_1 , суд установив, що ОСОБА_1 в період з 10 липня 1979 року по 04 лютого 1999 року був членом колгоспу "Правда" села Якушинці. При цьому трудова книжка колгоспника повністю відповідає наведеним вище приписам Порядку № 310.

Однак пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 10 липня 1979 року по 04 лютого 1999 року з тих підстав, що в наданих позивачем уточнюючих довідках про відпрацьовані вихододні його прізвище, ім`я та по-батькові зазначено не повністю та не відповідають його паспортним даним.

Водночас статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому основними умовами для призначення пенсії за віком є наявність необхідного страхового стажу та досягнення пенсійного віку.

Підтвердженням того, що позивач працював з 10 липня 1979 року по 04 лютого 1999 року в колгоспі "Правда" є записи в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 , яка, як вже встановлено вище, відповідала вимогам чинного на той момент законодавства і не потребує інших способів доведення цього факту.

Водночас єдиною підставою для незарахування до страхового стажу згадуваного вище періоду роботи позивача слугувало те, що відповідно до наданих уточнюючих довідок про відпрацьовані вихододні прізвище, ім`я та по-батькові ОСОБА_1 зазначені не повністю та не відповідають його паспортним даним.

В ході дослідження архівних довідок, що видані комунальною установою "Лука-Мелешківський трудовий архів" Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, встановлено, що довідкою вих. № Т-27 від 20 січня 2023 року підтверджується факт роботи ОСОБА_1 (так в документах) в колгоспі "Правда" у 1979 році; довідкою вих. № Т-124 від 21 лютого 2023 року підтверджується факт роботи ОСОБА_1 (так в документах) у цьому ж колгоспі у 1979 році, а довідкою вих. № Т-123 від 21 лютого 2023 року підтверджується трудова діяльність ОСОБА_1 . Рах, ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 ., ОСОБА_1 , ОСОБА_1 (так в документах) у цьому ж колгоспі з 1983 року по 1999 рік.

При цьому згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 прізвище, ім`я та по-батькові позивача значиться як " ОСОБА_1 ".

В контексті наведеного вище варто зазначити, що періоди роботи ОСОБА_1 , зазначені у згадуваних вище довідках, повністю відповідають періодам роботи, що вказані у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 та паспортним даним позивача, а тому доводи пенсійного органу щодо неврахування уточнюючих довідок з підстав зазначення у таких по-батькові позивача неповністю (або незазначення по-батькові) є необґрунтованими, адже в трудовій книжці колгоспника зазначено, що така видана ОСОБА_1 , а відтак пенсійний орган не був позбавлений можливості встановити, що в архівних довідках йдеться саме про позивача.

Отже, наведені пенсійним органом підстави незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 10 липня 1979 року по 04 лютого 1999 року слід визнати необгрунтованими.

За таких обставин суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 55 від 21 березня 2023 року.

Відтак задоволенню підлягає й похідна від основної вимоги, що стосується зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити позивачеві пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10 липня 1979 року по 04 лютого 1999 року.

Водночас відсутні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити пенсію позивачу, адже заяву позивача про призначення пенсії розглядало саме Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві і саме цим пенсійним органом відмовлено позивачеві в призначенні пенсії.

Визначаючись із тим, з якої дати слід призначити пенсію позивачу, суд враховує таке.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивач досягнув пенсійного віку 03 січня 2023 року, а із заявою про призначення пенсії звернувся 21 березня 2023 року, тобто в межах строку, що визначений пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, тому Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві слід зобов`язати призначити позивачеві пенсію з 04 січня 2023 року, тобто з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

В силу приписів частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представником позивача, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, що підтверджується квитанцією від 24 липня 2023 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, а тому на його користь слід стягнути 536,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 1073,60 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача слід пропорційно стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі по 268,40 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 55 від 21 березня 2023 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити з 04 січня 2023 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу період роботи з 10 липня 1979 року по 04 лютого 1999 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 42098368)

Рішення суду в повному обсязі складено 12.02.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович