Справа № 460/28601/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2024 року м. Рівне №460/28601/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 14.06.2023 №30 Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з дати звернення за призначенням пенсії, а саме з 07.06.2023.

Ухвалою суду від 28.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак отримала відмову. Вказує, що станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, що підтверджено посвідченням потерпілого 3 категорії та довідкою органу місцевого самоврядування. Таким чином, вважає, що має право на зниження пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. За наведеного вказує, що відповідач протиправно відмовив у призначенні пільгової пенсії та просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у встановлений судом строк подало відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вказує, що необхідний страховий стаж позивача, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, становить 23 роки. Страховий стаж позивача становить 23 роки 11 днів. Звертає увагу суду, що початкова величина до позивача не застосовується. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , позивач має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 3, однак наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниженням віку, відповідно до ст. 55 Закону №796-XII. Згідно з довідкою виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області №4-198 від 20.04.2023, позивач проживає в с. Велюнь Сарненського району Рівненської області з 27.08.1968 по 28.08.1985, з 04.04.1995 по даний час, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Отже, вказаною довідкою не підтверджено період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 (моменту аварії) по 01.01.1993. Крім того, з поданих для призначення пенсії документів, а саме диплому НОМЕР_2 слідує, що позивач в період з 01.09.1986 по 27.04.1989 навчалась в Рівненському сільськогосподарському технікумі, після закінчення якого з 26.06.1989 по 26.02.1996 працювала на Рівненському заводі тракторних агрегатів імені ХХV з`їзда КПСС, про що свідчить трудова книжка серії НОМЕР_3 , а місто Рівне не віднесене до зони гарантованого добровільного відселення. Оскільки, позивачем не підтверджено факт проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення на 01.01.1993 не менше 3 роки, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, відсутнє. За наведеного, просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Додатково, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, долучено, зокрема копію диплому НОМЕР_4 , а також свідоцтво про народження НОМЕР_5 , свідоцтво про народження НОМЕР_6 , що підтверджують народження дітей позивачки у м.Рівне (чиста зона).

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало відзив на позовну заяву у якому зауважило, що згідно з довідкою №4-198 від 20.04.2023, позивач проживає в с.Велюнь Сарненського району Рівненської області з 04.04.1995 по 20.04.2023. В посвідченні серії НОМЕР_1 від 03.10.2001 вказана третя категорія гарантованого добровільного відселення, однак, вважає, що рішенням від 14.06.2023 №30 правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії, оскільки відсутнє підтвердження, що вона станом на 01.01.1993 постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Велюнь Дубровицького (Сарненського) району Рівненської області та є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 03.10.2001 Рівненською облдержадміністрацією.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області №4-198 від 20.04.2023, позивач проживає в с.Велюнь Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області з 27.08.1968 по 28.08.1985, з 04.04.1995 по даний час.

Вказана довідка видана на підставі:

- погосподарської книги №10 за 1983-1985 роки по Велюнській сільській раді, особовий рахунок № НОМЕР_7 ;

- погосподарської книги №14 за 1991-1995 роки по Велюнській сільській раді, особовий рахунок № НОМЕР_8 ;

- погосподарської книги №1 за 1996-2000 роки по Велюнській сільській раді, особовий рахунок № НОМЕР_9 ;

- погосподарської книги №1 за 2001-2005 роки по Велюнській сільській раді, особовий рахунок № НОМЕР_10 ;

- погосподарської книги №1 за 2006-2010 роки по Велюнській сільській раді, особовий рахунок № НОМЕР_11 ;

- погосподарської книги №1 за 2011-2015 роки по Велюнській сільській раді, особовий рахунок № НОМЕР_12 ;

- погосподарської книги №1 за 2016-2020 роки по Велюнській сільській раді, особовий рахунок № НОМЕР_13 ;

- погосподарської книги №1 за 2021-2025 роки по Велюнській сільській раді, особовий рахунок № НОМЕР_13 .

Відповідно до відмітки у паспорті позивача, її зареєстроване місце проживання з 04.04.1995 у с.Велюнь.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Велюнь Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно з даних трудової книжки НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , зокрема у період, що охоплює з 26.04.1986 по 01.01.1993:

- з 11.09.1985 по 26.08.1986 працювала в Харківському електромеханічному заводі (ХЕМЗ);

- з 01.09.1986 по 27.04.1989 навчалась в Рівненському сільськогосподарському технікумі;

- з 26.06.1989 по 26.02.1996 працювала на Рівненському заводі тракторних агрегатів імені ХХV з`їзду КПСС.

Навчання позивача з 01.09.1986 по 27.04.1989 в Рівненському сільськогосподарському технікумі підтверджується й копією диплому НОМЕР_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 11.06.1991, ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Рівне народився син ОСОБА_1 ОСОБА_2 , а також зазначено місце її реєстрації м.Рівне.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 03.02.1993, ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Рівне народився син ОСОБА_1 ОСОБА_3 , а також зазначено місце її реєстрації м.Рівне.

07.06.2023 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

14.06.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуло заяву позивача та прийняло рішення №30, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки відсутнє підтвердження, що особа станом на 01.01.1993 постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення.

У вказному рішенні зазначено про те, що страховий стаж позивача становить 23 років 0 місяців 4 днів, необхідний страховий стаж становить не менше 23 років. Відповідно до наданих документів, не підтверджено, що заявниця станом на 01.01.1993 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення. Відповідно до довідки №4-198 від 20.04.2023 заявниця проживає в с.Велюнь Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області з 04.04.1995 по 20.04.2023. В посвідченні серії НОМЕР_1 від 03.10.2001 вказана третя категорія гарантованого добровільного відселення.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статтею 15 Закону України Про пенсійне забезпечення умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі №556/1153/17.

Зі змісту відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області слідує, що відповідач не визнає, зокрема й право позивача на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Матеріалами справи підтверджується, що з 11.09.1985 по 26.08.1986 ОСОБА_1 працювала в Харківському електромеханічному заводі (ХЕМЗ).

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, м.Харків не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, оскільки відсутні докази проживання або роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986, відсутні правові підстави для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Тому, ОСОБА_1 не має права на встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки.

Обставини щодо наявності у позивача необхідного страхового стажу та досягнення відповідного віку, не є спірними.

Спір у даній справі фактично виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (із змінами в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок №22-1).

Вказаний порядок прийнято відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (доповнено згідно з Постановою Пенсійного фонду № 33-1 від 25.11.2021), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку:

учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС:

довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи у зоні відчуження;

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Підпунктом 6 пункту 2.6. розділу II Порядку №22-1 визначено, що при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються, зокрема документи про надання статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС чи потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для призначення додаткової пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Відтак, механізм реалізації права, передбаченого законом, зокрема, щодо переліку документів, необхідних для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи чітко передбачений Порядком №22-1.

З аналізу наведених норм слідує, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи є (1) довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

Суд враховує, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (частина 3 статті 65 Закону №796-XII).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

З системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право встановлення пільг і компенсацій мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Таким чином, наявність лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, є підставою для призначення до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень.

Право ж на призначення пільгової пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII мають особи, які постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років станом на 01.01.1993, що підтверджено довідкою органу місцевого самоврядування.

ОСОБА_1 обгрунтовуючи своє право на призначення пільгової пенсії, з покликанням на практику Верховного Суду вказує, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Наведені висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах на які покликається позивач, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 №398/494/17, від 17.05.2021 №336/6218/16-а, від 11.09.2019 у справі №205/8713/16-а, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 09.01.2020 у справі №363/3976/16-а та від 06.04.2020 у справі №752/15346/17.

Суд зазначає, що посилання позивача на зазначені постанови Верховного Суду є безпідставними, оскільки у останніх надано аналіз правовідносин до внесення змін Постановою Пенсійного фонду № 33-1 від 25.11.2021 до Порядку №22-1 щодо документів, які підтверджують право на призначення потерпілим від Чорнобильської катастрофи пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

За наведеного, слідує, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, хоча й підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак не є єдиним документом для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що остання правова позиція щодо правовідносини, які є подібними, до правовідносин у справі, що розглядається, викладена у постанові Верховного Суду від 26.07.2023 у справі №460/2589/20. У такій справі, на підтвердження факту свого проживання на територіях радіоактивного забруднення позивачем було подано довідку від 03.03.2020 №385, яка є аналогічною за змістом довідці від 23.03.2020 № 609, виданої Рафалівською селищною радою Володимирецького району Рівненської області. Відповідно до змісту такої довідки ОСОБА_1 з 27.02.1966 по травень 1990 року та з 16.10.2001 по даний час зареєстрований та проживає в селі Малий Жолудськ Володимирецького району Рівненської області, що є радіаційно забрудненою зоною гарантованого добровільного відселення згідно постанови КМ УРСР від 23.07.1991 №106. Так, Верховний Суд зазначив, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно достатті 55 Закону №796-ХІІ.

За наведеного, варто звернути увагу, що обставини даної справи та справи №460/2589/20 є різними, оскільки довідкою органу місцевого самоврядування не підтверджено факт проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Дійсно, відповідно до посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 03.10.2001 Рівненською облдержадміністрацією, позивач є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи.

Однак, суд зауважує, що відповідно до норм чинного законодавства, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи, є довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органом місцевого самоврядування та відповідне посвідчення.

Таким чином, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує виключно довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Так, для призначення пенсії на пільгових умовах, позивачем поряд з посвідченням категорії 3, подавалась довідка виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області №4-198 від 20.04.2023. За змістом цієї довідки, позивач проживає в с.Велюнь Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області з 27.08.1968 по 28.08.1985, з 04.04.1995 по даний час.

Відповідно до відмітки у паспорті позивача, її зареєстроване місце проживання з 04.04.1995 у с.Велюнь.

Як вже зазначалось судом, с.Велюнь Сарненського (Дубровицького) району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, суд зауважує, що відповідно до довідки органу місцевого самоврядування, ОСОБА_1 , що стосується періоду з моменту аварії на ЧАЕС, проживає на території зони гарантованого добровільного відселення лише з 1995 року.

Отже, вказаною довідкою не підтверджено період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 (моменту аварії) по 01.01.1993.

Більше того, суд звертає увагу, що у позовній заяві, позивач не вказувала про період проживання, а обмежилась лише загальними покликаннями на довідку виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області №4-198 від 20.04.2023.

При цьому, суд зауважує, що згідно з даних трудової книжки НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , зокрема у період, що охоплює з 26.04.1986 по 01.01.1993, а саме з 11.09.1985 по 26.08.1986 працювала в Харківському електромеханічному заводі (ХЕМЗ), з 01.09.1986 по 27.04.1989 навчалась в Рівненському сільськогосподарському технікумі та з 26.06.1989 по 26.02.1996 працювала на Рівненському заводі тракторних агрегатів імені ХХV з`їзду КПСС.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, м.Харків та м.Рівне не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, дані трудової книжки позивача, заперечують факт її проживання на території зони гарантованого добровільного відселення, зокрема по 01.01.1993.

Більше того, у свідоцтвах про народження дітей позивача НОМЕР_6 від 11.06.1991 та НОМЕР_5 від 03.02.1993, зазначено м.Рівне як місце її реєстрації.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що наявність лише посвідчення відповідної категорії не є безумовною підставою для призначення пенсії зі зниження віку, відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ. Наявність лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи є безумовною підставою для призначення до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень. Однак, для призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, позивач, зобов`язаний підтвердити довідкою органу місцевого самоврядування відповідний період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд наголошує, що враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження періоду постійного проживання (роботи) позивача на території зони гарантованого добровільного станом на 01.01.1993 не менше 3 років, як того вимагає Порядок №22-1, відсутні підстави для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-ХІІ.

За сукупності встановлених обставин та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.06.2023 №30 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не підлягає скасуванню.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довела обставин, на яких ґрунтуються її вимоги.

Оскільки, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов підтвердження у ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 14.06.2023 №30 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 07.06.2023, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 лютого 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_14 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м.Рівне, Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3, під.2, м.Харків, Харківська обл.,61022, ЄДРПОУ/РНОКПП 14099344)

Суддя Н.В. Друзенко