Справа № 295/12936/23
Суддя: Кузнєцов Д. В.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі: судді Кузнєцова Д.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головний інспектор з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павленко Олексій Юрійович про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, в якому просить визнати незаконною й скасувати постанову серії 1 КІ № про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 02.02.2023 року та закрити справу про адміністративне правопорушення, а також стягнути з відповідача понесені витрати на правничу професійну допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідно до змісту оскаржуваної постанови 02.02.2023 року об 10 год. 47 хв. на вул. Михайла Омеляновича - Павленка в м. Києві залишив на майданчику для платного паркування без оплати паркування транспортний засіб Audi А4, номерний знак НОМЕР_1 , чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 152-1 КУпАП. Як вказує позивач, ним не були порушені правила паркування транспортних засобів, в тому числі щодо неоплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, оскільки він має право на пільги для ветеранів війни - учасників бойових дій, зокрема щодо безкоштовного паркування відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради № 1051/1051. Крім того, ОСОБА_1 , допускаючи факт безоплатного паркування шляхом розміщення транспортного засобу на спеціальному місці для паркування згідно вимог ПДР та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» звертає увагу на те, що відповідачем не доведено належними доказами факт розташування автомобіля марки Audi А4, н.з. НОМЕР_1 , на майданчику для платного паркування за адресою: м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка. Позивач переконаний, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 09.10.2023 року у зазначеній справі відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від представника Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень представник звертав увагу, що відповідно до оскаржуваної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення відповідно до ч. 1 ст. 152-1 КУпАП за не оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування та безпосередньо сам ОСОБА_1 у своїй позовній заяві визнав той факт, що дійсно залишив на майданчику для платного паркування без сплати паркування транспортний засіб Audi А4, н.з. НОМЕР_1 . Крім цього, транспортний засіб позивача не дозволяє ідентифікувати його власника як учасника бойових дій, зокрема, відсутній будь-який документ на підтвердження наявності в особи права на пільгу. Таким чином за відсутності документа, який підтверджує право на пільгу інспектор з паркування не мав можливості перевірити дану обставину на місці. Тобто на момент винесення постанови інспектор з паркування не знав та міг дізнатися про наявність у позивача будь-якої пільги, щоб надавала йому право на безоплатне паркування транспортних засобів. На переконання представника Департаменту транспортної інфраструктури, інспектором повністю дотримані норми чинного законодавства України при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1КІ № від 02.02.2023. Також відповідач вважає недоведеними належними доказами, необґрунтованими та безпідставними заявлені вимоги щодо відшкодування правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, вивчивши й дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 02.02.2023 року головним інспектором з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павленком О.Ю. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КІ №, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 700 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

Як вбачається зі змісту постанови, позивач ОСОБА_1 02.02.2023 о 10 год. 47 хв. на вул. Михайла Омеляновича-Павленка в м. Києві залишив транспортний засіб Audi A4, номерний знак НОМЕР_1 , на майданчику для платного паркування без оплати паркування, чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху.

Судом встановлено та слідує з матеріалів справи, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Інформаційно-вказівним знаком 5.43 Правил дорожнього руху («Зона стоянки») позначається початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним.

Згідно приписів Правил дорожнього руху табличка до дорожнього знаку 7.14 «Платні послуги», застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 або 5.43 для позначення місць, майданчиків або зони стоянки транспортних засобів, на яких беруть плату за паркування.

Частиною першою статті 152-1 КУпАП визначено, що порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі не оплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях позивача, адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та доказів.

Відповідно до частини першої статті 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що на підставі показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), до встановленої законом адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, може бути притягнуто фізичну особу або керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, або внесеного до Єдиного державного реєстру транспортних засобів належного користувача відповідного транспортного засобу. Звільнення такої особи від відповідальності можливе у разі, наприклад, надання доказів вибуття транспортного засобу з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб; використання іншими особами номерних знаків, що належать транспортному засобу; звернення особи, яка фактично керувала транспортним засобом, із заявою про визнання факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності.

Як зазначалося, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 152-1 КУпАП, яка передбачає, що порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі не оплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Так, приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем вказано, що належний позивачу транспортний засіб марки Audi, д.н.з. НОМЕР_1 , 02.02.2023 о 10 год. 47 хв. на вул. Михайла Омеляновича-Павленка в м. Києві було залишено на майданчику для платного паркування без оплати паркування.

Водночас, позивач наполягає на тому, що він звільнений від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування як учасник бойових дій.

Так, відповідно до примітки до статті 152-1 КУпАП, положення частини першої цієї статті не застосовується до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) до ветеранів війни належать: учасники бойових дій.

Згідно частини четвертої статті 2 Закону № 3551-XII місцеві ради за рахунок власних коштів і благодійних надходжень мають право встановлювати додаткові гарантії щодо соціального захисту ветеранів війни.

Пунктом 17.11.1 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 (далі - Правила) передбачено, що правом безкоштовного паркування користуються, зокрема, особи, що мають статус учасника бойових дій і прирівняних до них, а також члени сімей загиблих (померлих) осіб (виключивши звідти: "що мали статус учасника бойових дій"), які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки й оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що Київська міська рада у відповідності до частини четвертої статті 2 Закону № 3551-XII встановила додаткові гарантії для учасників бойових дій, наділивши їх правом безкоштовного паркування.

Суд звертає увагу на те, що таке право безкоштовного паркування для учасників бойових дій не обмежується спеціальними місцями для паркування чи окремими майданчиками, а з огляду на відсутність у Правилах будь-яких уточнень, стосується всіх місць для паркування транспортних засобів на території міста Києва.

При цьому, суд наголошує, що згідно пункту 17.11.3 Правил на зарезервованих спеціальних місцях паркування пільгами користуються виключно особи, визначені в частині третій пункту 17.11.1 цих Правил - особи з інвалідністю внаслідок війни та прирівняні до них особи з інвалідністю з дитинства, та особи з інвалідністю внаслідок загального захворювання.

Київська міська рада встановивши пільги щодо безоплатного паркування для певної категорії осіб не вправі в особі Департаменту транспортної інфраструктури її виконавчого органу притягати таких осіб до відповідальності за правопорушення, пов`язані із реалізацією встановлених пільг, оскільки це свідчитиме про грубе порушення принципу належного урядування.

За таких обставин, позивач є особою, яка звільняється від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів та території міста Києва у відповідності до пункту 17.11.1 Правил, а тому притягнення його до відповідальності за спірне правопорушення за частиною першою статті 152-1 КУпАП є неправомірним.

Відсутність у інспектора з паркування можливості ідентифікувати транспортний засіб як такий, що звільняється від сплати за паркування на муніципальних майданчиках, не є обставиною, що підтверджує вчинення позивачем правопорушення.

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем правил дорожнього руху, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин та враховуючи положення ч. 2 ст. 77 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування винесеної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З приводу заявлених позивачем вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Встановлено, що 18.08.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Шевчуком О.І. був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги (а.с. 21-25).

За змістом пункту 5.1 вказаного договору за надані послуги клієнт сплачує адвокату винагороду згідно формули та тарифів, вказаних у додатку 1 до даного договору, розмір якої зазначається в акті приймання-передачі наданих послуг.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

У додатку №1 до договору від 18.08.2023 року передбачено, що розмір оплати за годину роботи адвоката з надання правової допомоги становить 2 100 грн. (а.с. 25).

В акті приймання-передачі наданих послуг по договору від 18.08.2023 року наведений перелік послуг, що були надані адвокатом із відтворенням відомостей про вид правової допомоги, її вартість, витрачений час. (а.с. 40).

На підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 10 500,00 грн. надано копію квитанції від 16.09.2023 року (а.с. 42).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

За змістом ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує , серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Надаючи оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до висновку про невідповідність таких сум складності справи та обсягу об`єктивно необхідної роботи для належного захисту прав особи. Керуючись засадами розумності, доцільності та співмірності, суд вважає за можливе зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до 5 000,00 грн.

Керуючись 2, 5, 6, 72-77, 90, 134, 139, 242-246, 286 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову від 02.02.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), серії 1КІ №, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а також закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 12.02.2024.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), адреса: м. Київ, вул. Леонтовича, 6, .

Третя особа: Головний інспектор з паркування відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів та оплати послуг управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Павленко Олексій Юрійович, адреса: м. Київ, вул. Леонтовича, 6.

Суддя