Справа № 160/14261/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «АМТ» (далі позивач) до Тернопільської митниці (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2023/000194/2 від 31.05.2023р;
- визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2023/000195/2 від 01.06.2023р;
- визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару № UA403020/2023/000196/2 від 01.06.2023р.
Позовна заява обґрунтована наступним. Позивач як покупець та ZHEJIANG WENXIN MECHANICAL & ELECTRICAL CO., LTD (Китай) як продавець уклали контракт від 10.06.2021 року №WENXIN-TD-2021 (далі Контракт), за умовами якого позивачу поставлено партію товару (двигуни). Після отримання товариством товару, його було розміщено в режим митного ліцензійного складу та надалі, з метою здійснення митного оформлення задекларовано до відділу митного оформлення № 1 митного посту «Тернопіль» Тернопільської митниці трьома частинами. Під час митного оформлення товару відповідачем прийняті рішення, які є предметом оскарження та обґрунтовані неправильністю визначення позивачем митної вартості товару. Позивач вважає такі рішення відповідача протиправними, оскільки митна вартість визначена належним чином та згідно умов законодавства, а зауваження відповідача до визначеної митної вартості товару є необґрунтованими.
1. перевезення товару згідно поданих до митного контролю та оформлення документів (заявки на міжнародне морське перевезення від 03.02.2023 №14-1, рахунка-фактури про транспортні витрати від 19.05.2023 №23-PBT3570) здійснювалося морським видом транспорту із порту «Нінгбо» (Китай) до порту призначення «Рига» (Латвія).
Згідно пункту 4.1 договору транспортно-експедиторського обслуговування від 01.09.2022 № 1092022 оплата послуг за даним Договором та винагороди Експедитора (P&B Terminal SIA) здійснюється Клієнтом (ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ") протягом 10 днів з моменту виставлення рахунка-фактури (дата виставлення 19.05.2023), однак декларантом не надано до митного контролю та оформлення банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати за надані послуги згідно зазначеного вище рахунку.
2. перевезення вантажу від порту призначення до митного кордону здійснювалося автомобільним видом транспорту перевізником ТОВ «Лисівка Агро», проте декларантом не надано документів, що підтверджують комерційні відносини із даним перевізником.
З декларантом розпочато процедуру консультацій, в ході якої ним надано додаткові документи, а листом від 31.05.2023 року №001-31/05 повідомлено, що інші документи надаватися не будуть.
В зв`язку з цим прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 31.05.2023 року №UA403020/2023/000194/2, митну вартість визначено за резервним методом.
1. перевезення вантажу від порту призначення до митного кордону здійснювалося автомобільним видом транспорту перевізником МАЛЕ ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ПРИКАРПАТТРАНС", проте декларантом не надано документів, що підтверджують комерційні відносини із даним перевізником та документів за надані послуги.
З декларантом розпочато процедуру консультацій, в ході якої ним надано додаткові документи, а листом від 31.05.2023 року №002-31/05 повідомлено, що інші документи надаватися не будуть.
В зв`язку з цим прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 31.05.2023 року №UA403020/2023/000195/1, митну вартість визначено за резервним методом.
1. перевезення товару згідно поданих до митного контролю та оформлення документів (заявки на міжнародне морське перевезення від 03.02.2023 №14-1, рахунка-фактури про транспортні витрати від 19.05.2023 №23-PBT3570) здійснювалося морським видом транспорту із порту «Нінгбо» (Китай) до порту призначення «Рига» (Латвія).
Згідно пункту 4.1 договору транспортно-експедиторського обслуговування від 01.09.2022 № 1092022 оплата послуг за даним Договором та винагороди Експедитора (P&B Terminal SIA) здійснюється Клієнтом (ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ") протягом 10 днів з моменту виставлення рахунка-фактури (дата виставлення 19.05.2023), однак декларантом не надано до митного контролю та оформлення банківських платіжних документів, що підтверджують факт оплати за надані послуги згідно зазначеного вище рахунку.
2. перевезення вантажу від порту призначення до митного кордону здійснювалося автомобільним видом транспорту перевізником ФОП ОСОБА_1 , проте декларантом не надано документів, що підтверджують комерційні відносини із даним перевізником.
З декларантом розпочато процедуру консультацій, в ході якої ним надано додаткові документи, а листом від 31.05.2023 року №001-01/06 повідомлено, що інші документи надаватися не будуть.
В зв`язку з цим прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 01.06.2023 року №UA403020/2023/000196/1, митну вартість визначено за резервним методом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у задоволенні клопотання Тернопільської митниці про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
17 липня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відповідь на відзив, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Повторює доводи позовної заяви.
25 липня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано додаткові пояснення, які надійшли від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Зазначає, що допустив описку в реквізитах спірних рішень відповідача.
12 грудня 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив на позовну заяву, який надійшов через систему «Електронний Суд» від представника відповідача. Повторює зміст раніше поданого відзиву у справі.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
10 червня 2021 року позивач як покупець та ZHEJIANG WENXIN MECHANICAL & ELECTRICAL CO., LTD (Китай) як продавець уклали Контракт, згідно п. 1.1., продавець продає, а покупець купує товар, в асортименті, кількості та за цінами, вказаними в Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту. За п. 2.1. Контракту поставка товару здійснюється партіями і фіксується в Специфікаціях (Додатках) до даного Контракту. Допускається поставка товару декількома партіями за однією Специфікацією. Згідно п. 3.1. Контракту конкретні умови поставки партії товару, реквізити вантажоодержувача, а також строки поставки зазначаються в Специфікації (Додатку) до цього Контракту.
03 лютого 2023 року позивач та ZHEJIANG WENXIN MECHANICAL & ELECTRICAL CO., LTD (Китай) уклали Специфікацію №14 (далі Специфікація №14), якою погодили постачання двигунів в асортименті (всього 2702 штуки 23 видів) на загальну суму 187880,00 доларів США. Умови поставки: ФОБ НІНГБО, Китай, повна післясплата, строк поставки: травень-червень.
17 лютого року ZHEJIANG WENXIN MECHANICAL & ELECTRICAL CO., LTD (Китай) виставило позивачу Додаток №1 до Інвойсу (далі Додаток до Інвойсу), яким змінено асортимент двигунів (1334 штуки, 13 видів).
В подальшому ZHEJIANG WENXIN MECHANICAL & ELECTRICAL CO., LTD (Китай) склало пакувальний лист на 1 контейнер, вказаний в Інвойсі. В пакувальному листі в наявності посилання на Інвойс, Контракт, Специфікацію №11 та Специфікацію №14, асортимент товарів згідно Інвойсу.
07 квітня 2023 року ZHEJIANG WENXIN MECHANICAL & ELECTRICAL CO., LTD (Китай) видало Коносамент №YJHYCK23040150 на перевезення позивачу вантажу.
01 вересня 2022 року позивач як клієнт та «P&B Terminal SIA» (Латвія) як експедитор уклали договір транспортно-експедиторського обслуговування №1092022 (далі Договір №84), яким узгодили надання відповідних послуг.
03 лютого 2023 року позивач та «P&B Terminal SIA» (Латвія) склали Заявку №14-1 на доставку вантажу з порту НІНГБО до порту Риги, а також до адреси розвантаження м. Дніпро, вартість 3900,00 долари США.
03 лютого 2023 року позивач та «P&B Terminal SIA» (Латвія) склали Заявку №14-2 на доставку вантажу з порту НІНГБО до порту Риги, а також до адреси розвантаження м. Дніпро, вартість 4800,00 долари США.
19 травня 2023 року «P&B Terminal SIA» (Латвія) виставило позивачу інвойс №23-РВТ-3570 на оплату послуг з перевезення двигунів на суму 3900,00 доларів США, а також інвойс №23-РВТ-3609 на оплату послуг з перевезення двигунів на суму 4800,00 доларів США.
29 травня 2023 року Додатковою угодою №4 позивач та експедитор змінили строки оплати в т.ч. по рахунку №23-РВТ-3570.
В матеріалах справи також міститься прайс-лист від 06.01.2024 року, комерційна пропозиція від 11.01.2023 року, характеристики двигунів, міжнародна товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт від 19.05.2023 року.
Разом з митною декларацією позивачем відповідачу подано:
- Пакувальний лист (Packing list) від 17.02.2023 року б/н;
- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) від 17.02.2023 року №J-WX230209-1;
- Автотранспортна накладна (Road consignment note) від 26.05.2023 року №UA-2605-1;
- Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) від 17.02.2023 року №J-WX230209-1;
- Банківський платіжний документ, що стосується товару від 23.02.2023 року №96;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 19.05.2023 року №23-PBT-3570;
- Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 26.05.2023 року №23-PBT-3609;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару Акт виконаних робіт від 19.05.2023 року;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару Акт виконаних робіт від 26.05.2023 року;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 03.02.2023 року Заявка №14-1;
- Документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 03.02.2023 року Заявка №14-2;
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Спец-я від 11.01.2023 року №11;
- Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) Спец-я від 03.02.2023 року №14;
- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів від 10.06.2021 року №WENXIN-TD-2021;
Договір (контракт) про перевезення від 01.09.2022 року №1092022 ;
Інші некласифіковані документи Тех.опис товару від 30.05.2023 року №1;
Інші некласифіковані документи Тех.опис товару від 30.05.2023 року №2;
Інші некласифіковані документи Тех.опис товару від 30.05.2023 року №3;
Інші некласифіковані документи Тех.опис товару від 30.05.2023 року №4;
В ході процедури консультацій позивачем додатково надано прайс-лист виробника товарів, комерційну пропозицію, домашній коносамент, а також виписку з банківського рахунку за лютий 2023 року.
В ході процедури консультацій позивачем додатково надано ті ж документи, що й стосовно попередньої митної декларації.
В ході процедури консультацій позивачем додатково надано ті ж документи, що й стосовно попередньої митної декларації.
Не погоджуючись із вказаними трьома рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Основним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини, пов`язані з митним оформленням товарів, є Митний кодекс України.
Згідно з ч. 8 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч.6 ст. 54 Митного кодексу України).
Згідно ст. 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант в обов`язковому порядку зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
За приписами статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. При цьому, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (ч.ч. 1,4 ст.337 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. При цьому, митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Суд зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16, від 13.01.2022 у справі № 1.380.2019.005307.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно із ч.2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Суд досліджуючи рішення про коригування митної вартості, яке є предметом оскарження, на відповідність ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до наступного висновку.
Зауваження №1 відсутні докази оплати транспортно-експедиційних послуг.
В матеріалах справи з цього приводу містяться договір транспортно-експедиційного обслуговування, заявки на перевезення, коносамент, міжнародні товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату та акти виконаних робіт.
В ході консультацій позивач повідомляв, що строк оплати відповідних послуг згідно рахунків не настав. Згідно цих рахунків (а.с. 26, 28 зворот, 29) строк оплати по ним 09.06.2023 року та 02.06.2023 року, тобто після дати винесення спірних рішень, про що відповідачу було відомо, оскільки ці рахунки йому надавалися разом з митною декларацією (п. 7.8. картки відмови, а.с. 16).
Отже, позивач не надав відповідачу документів, яких не існувало, що відповідач визнав підставою для коригування митної вартості.
За змістом ст. 53 Митного кодексу України рахунок на оплату є належним доказом на підтвердження митної вартості товарів, в свою чергу банківський документ про оплату також може надаватися, але лише якщо рахунок сплачено. Всупереч зазначеному відповідач, будучи обізнаним про те, що строк оплати ще не настав, вимагав відповідні документи, що вказує на протиправний характер його дій в цій частині.
Відповідач посилався на дату складання відповідних рахунків та п. 4.1. Договору транспортно-експедиційного обслуговування, однак це правило поведінки є загальним та не позбавляє експедитора права, враховуючи конкретні обставини та специфіку господарської діяльності, встановити замовнику довший строк оплати. Більш того, за цим пунктом договору 10 днів рахуються з дня виставлення рахунка-фактури через електронну пошту, а не з дня його складання, в той час як в цій справі у відповідача була та дотепер відсутня щодо дати саме виставлення рахунка-фактури позивачу через електронну пошту, відповідні докази ним не надано. Тобто, попри реальний зміст рахунку-фактури відповідач надав переваги власному припущенню, що є необґрунтованим.
Окрім цього, здійснення розрахунків залежать в т.ч. від обставин, які перебувають за межами імпортної операції та не завжди мають визначальне значення в ході перевірки митної вартості. Так, неоплата рахунку, строк оплати по якому настав, також не змінює митну вартість товару, в т.ч. її транспортну складову, оскільки може бути зумовлена сторонніми обставинами. В свою чергу рахунок на оплату є належним доказом митної вартості в силу закону, в зв`язку з чим відповідач мав би детально обґрунтувати недостатність такого рахунку за обставин цієї конкретної операції з постачання, чого ним не здійснено.
Також суд звертає увагу на те, що відповідач не обґрунтував неможливість визначення транспортної складової митної вартості без цього документу та не конкретизував який саме аспект цієї складової має підтвердити цей документ.
Отже, це зауваження відповідача є необґрунтованим.
Зауваження №2 декларантом не надано документів щодо відносин з фактичним автомобільним перевізником.
В цій справі позивач мав договірні відносини з експедитором «P&B Terminal SIA» (Латвія), за п. 2.1.2. договору експедитор має право укладати договори в т.ч. з перевізниками на перевезення вантажів. Отже, для позивача транспортні витрати утворюються виключно згідно взаємодії з експедитором. В свою чергу залучення експедитором будь-яких суб`єктів (на виконання обов`язку «організувати перевезення») характеризує лише обраний експедитором спосіб виконання наявних у нього зобов`язань, який не змінює розмір відповідної складової митної вартості для позивача, який розрахунки здійснював виключно з експедитором.
Отже, це зауваження є необґрунтованим.
Зауваження №1 декларантом не надано документів щодо відносин з фактичним автомобільним перевізником.
Окремо суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №820/3939/16.
Суд зазначає, що наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар повинна бути доведена відповідачем, який з посиланням на існування таких недоліків прийняв рішення, що є предметом оскарження.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.01.2018 року по справі №К/9901/3440/18.
Наведені раніше положення Митного кодексу України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі № 815/5791/17.
Системний аналіз наведених раніше правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17.01.2023 року по справі №0440/5532/18.
Суд також зауважує, що тільки в разі доведення митним органом того, що подані декларантом документи були недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликали сумнів у достовірності наданої інформації, може бути реалізовано його повноваження щодо витребування документів.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17.
В цій справі відповідачем не доведено існування недоліків у поданих позивачем документах ані на момент їх витребовування, ані на момент розгляду цієї справи судом. Відповідно, правові підстави для їх витребування були відсутні.
В свою чергу відповідачем витребувано документи, які не належать до основних документів, що підтверджують митну вартість товару.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року по справі №821/101/18.
При цьому відповідач діяв необґрунтовано при витребуванні зазначених ним документів за наявності документів, що були надані йому позивачем, зокрема, Контракту, Інвойсу та інших документів. При цьому відповідач не конкретизував в зв`язку з чим ним не прийнято надані документи та витребовуються додаткові.
Отже, відповідач діяв протиправно при прийнятті рішення, яке є предметом оскарження, з посиланням на те, що позивачем не надано витребувані відповідачем документи, оскільки відповідачем не доведено підстави та необхідність у їх витребуванні.
Щодо методу коригування митної вартості, обраного відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частинами другою та третьою вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
В цій справі відповідач відхилив основний метод визначення митної вартості та застосував резервний метод визначення митної вартості, що ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митним органом митній вартості товару.
В якості підстави для незастосування попередніх методів митний орган послався на відсутність інформації щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, відсутність інформації щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.
З приводу використання посилання на конкретні інші митні декларації суд відзначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №815/6768/17.
Разом з цим, факт ненадання позивачем додатково затребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.01.2019 року по справі №815/6827/17.
При цьому рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 18.12.2020 по справі №160/5853/19.
Наведене також вказує на необґрунтованість та протиправність рішень, які є предметом оскарження.
Суд зазначає, що зміст спірних рішень відповідача, які є індивідуально-правовими актами, оскільки породжують права і обов`язки для позивача, має відповідати вимогам, визначеним статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Обґрунтованість, в силу статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

У рішенні №37801/97 від 1 липня 2003 у справі «Суомінен проти Фінляндії» Європейський суд вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі «Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів прийняті без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, що вказує на їх протиправність, в зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 5025,44 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 21.06.2023 року. Відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений судовий збір за подання позову підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «АМТ» (49000, м. Дніпро вул. Надії Алексєєнко, буд. 70, прим. 1, ) до Тернопільської митниці (46400, м. Тернопіль, вул. Текстильна, буд. 38, ) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару від 31.05.2023 року №UA403020/2023/000194/2.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару від 01.06.2023 року №UA403020/2023/000195/1.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товару від 01.06.2023 року №UA403020/2023/000196/1.

Стягнути з Тернопільської митниці (46400, м. Тернопіль, вул. Текстильна, б.38, код ЄДРПОУ ВП: 43985576) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «АМТ» (49000, м. Дніпро вул. Надії Алексєєнко, буд. 70, прим. 1, ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 5025,44 гривень (п`ять тисяч двадцять п`ять гривень 44 копійки).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко