Справа № 200/814/23
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року справа №200/814/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 200/814/23 (головуючий І інстанції Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення з грудня 2022 року по день звернення до суду;

- зобов`язати здійснити нарахування та виплату невиплаченого грошового забезпечення.

В обґрунтування позову зазначив, що під час мобілізації на військову службу він протиправно визнаний придатним до військової служби.

Відповідно до запису у військовому квитку позивача визнано непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним під час воєнного стану.

Тобто, під час мобілізації позивача необхідно було направити на повторне проходження ВЛК, чого не було зроблено.

Внаслідок призову позивача на військову службу без врахування стану здоров`я, під час проходження служби його направлено на лікування 07.09.2022 та він перебував на лікуванні до 05.10.2022.

Оскільки за станом здоров`я позивач не міг виконувати обов`язки військової служби, він звернувся до медичних закладів м. Кропивницького про продовження лікування, на що йому було повідомлено про необхідність отримання направлення на подальше лікування та направлення на ВЛК.

Позивач не мав зв`язку з військовою частиною, тому звернувся до Кропивницького МТЦК та СП щодо надання направлення на ВЛК або повідомлення відомої адреси Військової частини НОМЕР_1 чи іншої контактної інформації для подання рапорту щодо направлення на ВЛК та подальшого лікування.

Проте отримав відмову.

Позивач неодноразово намагався вирішити питання отримання направлення на ВЛК шляхом направлення відповідних запитів, однак відповіді на запити не отримував.

На даний час ВЛК не проходив, проте, лікування продовжує вдома, повернутися до військової служби не може за станом здоров`я.

Оскільки позивач не звільнений з військової служби та перебуває на котловому забезпеченні, продовжує лікування вдома, він має право на отримання грошового забезпечення, а тому припинення виплати забезпечення з грудня 2022 року є протиправним.

Є протиправним переведення позивача до іншої військової частини та проведення службового розслідування відносно нього без його відома.

Також є помилковими висновки відповідача, що позивач самовільно покинув місце служби та незаконно не повернувся до військової служби.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

З огляду на доводи апеляційної скарги, які є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві, позивач вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем не здійснено необхідних заходів щодо повідомлення військової частини про продовження ним лікування.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2022 № 357 (по стройовій частині) на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 "Про загальну мобілізацію", розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 24.02.2022, мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України № 32/321/501/13т від 24.02.2022, наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 02.03.2022 № 97 позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваного під час мобілізації Кропивницьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Кіровоградської області, на посаду сержанта резерву 3 взводу запасної роти військової частини НОМЕР_1 , який прибув з військового комісаріату для подальшого проходження служби, з 25.06.2022 зараховано до списків особового складу частини, а з 26.06.2022 - на котлове забезпечення.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2022 № 427 позивача з 01.08.2022 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2022 № 173-РС.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2022 № 213 вказано вважати позивача з 01.08.2022 таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків; з 02.08.2022 позивача зараховано на котлове забезпечення і призначено на посаду.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 08.09.2022 № 251 позивача вказано вважати таким, що вибув на лікування до лікувального закладу на підставі рапорту ст. лейтенанта Т. Чернишенко № 1720 від 08.09.2022.

У наданій військовою частиною книзі обліку амбулаторних хворих по медичному пункту Військової частини НОМЕР_2 наявний запис про звернення позивача 08.09.2022 та про консультацію у Петропавлівці.

Згідно з випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 1675/792 від 27.09.2022 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНПКРР Кропивницька центральна районна лікарня з 12.09.2022 по 26.09.2022.

Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого № 1675/792 від 05.10.2022 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у загальнотерапевтичному відділенні Кропивницької ЦРЛ з 12.09.2022 по 05.10.2022.

У виписці зазначено, що позивач виписується із деякими поліпшеннями, проте, йому рекомендовано обмеження фізичних навантажень та осьових, вимушених поз, тривалого перебування в вертикальному положенню, вказано начальнику медичної частини вирішити питання направлення позивача на оперативне лікування до нейрохірургічного відділення.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 12.12.2022 № 346 вказано вважати позивача таким, що не повернувся після лікування (підставою прийняття наказу зазначено рапорт ст. лейтенанта І. Шамрая № 3509 від 12.12.2022 про неповернення позивача з лікування), за фактом чого наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 12.12.2022 № 965 призначено службове розслідування.

Про результати службового розслідування 26.12.2022 командиром Військової частини НОМЕР_2 прийнято наказ № 1109.

В наказі від 26.12.2022 № 1109 зазначено, що службовим розслідуванням встановлено факт скоєння солдатом ОСОБА_1 грубого порушення військової дисципліни, а саме: неповернення після лікування до Військової частини НОМЕР_2 , що є недотриманням вимог статутів Збройних Сил України, а також відповідних положень, інструкцій, порушенням умов про проходження військової служби. За час проведення службового розслідування належних доказів, які могли б підтверджувати поважність причини неповернення після лікування ОСОБА_1 не надав, до Військової частини НОМЕР_2 таких доказів не надходило.

Отже, в діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України. За неповернення після лікування до Військової частини НОМЕР_2 , порушення вимог ст.ст. 3, 11, 12, 16, 17, 26, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, вчиненням дій, з яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 Кримінального кодексу України на підставі п. "в" ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України цим наказом вказано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення: "сувора догана" після повернення до Військової частини НОМЕР_2 .

Крім цього, наказом № 1109 від 26.12.2022 вказано:

у відповідності до пункту 15 розділу 1 Наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 зупинити позивачу нарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої пунктом 9.8 окремого рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 № 268/1298, та додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022;

позбавити позивача щомісячної премії та грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за грудень 2022 року та за місяць повернення після самовільного залишення військової частини;

після повернення солдата ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 та надання медичних довідок за час лікування, здійснити перевірку нарахованих та виплачених позивачу усіх видів грошового забезпечення, та, у разі виявлення переплат, здійснити відрахування з грошового забезпечення. Вказано також направити копії матеріалів службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідування.

Відповідно до виписки з банківського рахунку позивача від 03.02.2023 Військовою частиною НОМЕР_3 перераховано на банківський рахунок позивача 14.11.2022 14527,42 грн (призначення грошове забезпечення) та 13.12.2022 14668,28 грн (призначення грошове забезпечення листопада 2022 року у грудні), в той час як позивача з серпня 2022 року переведено на службу до Військової частини НОМЕР_2 .

У наданих Військовою частиною НОМЕР_3 поясненнях вказано, що Військова частина НОМЕР_2 знаходиться на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 , оскільки не має своїх розрахункових рахунків та всі платежі проходять через рахунки Військової частини НОМЕР_1 .

Тобто, грошове забезпечення ОСОБА_1 виплачувалося Військовою частиною НОМЕР_2 , а нараховувалося через Військову частину НОМЕР_1 , тому в призначені платежу зазначено саме Військову частину НОМЕР_1 .

У зверненнях, спрямованих Кропивницькому зональному відділу Військової служби правопорядку від 09.11.2023, від 06.02.2023, Міністерству оборони України від 09.11.2023, Генштабу ЗСУ від 06.02.2023, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 09.11.2023, від 06.02.2023 позивач просив посприяти йому у вирішенні питання щодо направлення на проходження військово-лікарської комісії.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач до служби не повернувся, після 05.10.2022 службові обов`язки не виконує, будь-які докази поважності відсутності позивача на службі після виписки зі стаціонарного лікування відсутні. Проте чинним законодавством та Військовим статутом регламентовані обов`язки та дії військовослужбовця під час проходження лікування та повернення з лікування у закладах, що знаходяться поза межами місця проходження служби. Цих обов`язків позивач не виконав.

Крім того, виплата грошового забезпечення позивачу припинена з грудня 2022 року наказом військової частини від 26.12.2022 № 1109, який є чинним, під час розгляду справи обставин, які б зумовлювали його протиправність, не встановлено.

Оцінка суду.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232 до видів військової служби належить, у тому числі, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

На підставі частини першої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до статті 11 Закону № 2011 за відсутності за місцем проходження військової служби, навчальних (або перевірочних) і спеціальних зборів або за місцем проживання військовослужбовців військово-медичних закладів охорони здоров`я чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, а також у невідкладних випадках медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я за рахунок Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Згідно з пунктом 8 Порядку 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Пунктом 9 Порядку № 260 передбачено, що виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Як визначено пунктом 15 Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).

Відповідно до пункту 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно з пунктом 40 Статуту військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з лікування, відпустки тощо.

На підставі пунктів 254-256 Статуту військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини. Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.

Як визначено пунктом 260 Статуту на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

Пунктом 262 Статуту визначено, що начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини одинадцятої статті 10-1 Закону № 2011 загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) не може перевищувати чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).

Після закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про придатність його до військової служби.

Згідно з пунктом 1.1 глави І розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі Положення № 402), медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності: необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я; потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва); потреби у тривалому лікуванні.

Підпунктами 6.1, 6.4-6.6 глави 6 розділу II Положення № 402 встановлено, що направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби за рекомендацією лікаря, у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть обмежувати придатність або зумовлювати непридатність до військової служби.

У разі виявлення під час обстеження або лікування у закладі охорони здоров`я (установі) у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби (пункти а, б статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис у медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи).

Для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно) військовослужбовець може направлятися на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Військовослужбовці оглядаються ВЛК у закладах охорони здоров`я (установах) за територіальним принципом або за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.

На підставі пункту 6.14 Положення № 402 загальний час безперервного перебування військовослужбовців на лікуванні в закладах охорони здоров`я (установах), включаючи відпустку для лікування у зв`язку з хворобою та відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), не повинен перевищувати 4 місяці, а для хворих на туберкульоз - 10 місяців. Після закінчення визначеного строку перебування на безперервному лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці підлягають медичному огляду для визначення ступеня придатності до військової служби. У разі визнання їх ВЛК непридатними до військової служби вони можуть бути подані до звільнення з військової служби до виписки із закладу охорони здоров`я (установи).

Як свідчать матеріали справи позивач був направлений на лікування 08.09.2022

В період з 12.09.2022 по 05.10.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у Кропивницькій ЦРЛ.

Після виписки зі стаціонарного лікування із лікувального закладу позивач до служби не повернувся, після 05.10.2022 службові обов`язки позивач не виконує, про що сам власноруч зазначав в наданих заявах, відсутність на службі не заперечує.

Проте, жодного належного доказу проходження лікування після 05.10.2022 позивачем не надано, як і не надано будь-яких доказів поважності причин відсутності позивача на службі після виписки зі стаціонарного лікування.

Позивач зазначає, що стан його здоров`я не дозволяє повернутись службу, проте належного доказу цієї обставини, яким є відповідний висновок ВЛК, позивачем не надано.

При цьому виплата грошового забезпечення позивачу припинена з грудня 2022 року наказом відповідача 2 від 26.12.2022 № 1109 про результати службового розслідування.

Наказ є чинним, під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б зумовлювали його протиправність.

Є неприйнятними доводи позивача про його непридатність до служби та непроходження ВЛК з причин, що не залежать від нього, оскільки чинним законодавством та Статутом регламентовані обов`язки та дії військовослужбовця під час проходження лікування та повернення з лікування у закладах, що знаходяться поза межами місця проходження служби.

Матеріали справи свідчать про недотримання позивачем зазначеного порядку дій військовослужбовця після закінчення лікування поза межами місця служби.

Суд не приймає доводи позивача про його необізнаність щодо місцезнаходження військової частини, до якої він мав повернутися, оскільки позивача переведено на службу до іншої військової частини у серпні 2022 року, до його лікування.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 200/814/23 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 200/814/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 12 лютого 2024 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв