Справа № 640/19126/22
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 року № 640/19126/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, Офісу Генерального прокурора

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження (відповідач- 2), Офісу Генерального прокурора (відповідач-1), в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 05.10.2022 року №170дп-22;

- визнати протиправними та скасувати наказ Офісу Генерального прокурора від 20.10.2022 року №9-дц.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що оскаржуване рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності є незаконним, безпідставним та таким, що суперечить приписам чинного законодавства. Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що приписами чинного законодавства встановлено, що дисциплінарний проступок може проявитися у формі дії або бездіяльності. Це діяння має бути протиправним, винним, а між ним і порушенням або неналежним виконанням покладених на прокурора службових обов`язків повинен існувати причинний зв`язок. За твердженнями позивачки, дисциплінарним проступком прокурора є протиправна винна дія або бездіяльність, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні прокурором своїх посадових обов`язків та вимог, установлених Законом №1697-VII й іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

У судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представником Офісу Генерального прокурора надано до суду відзив, в якому останній заперечував проти задоволення адміністративного позову та просив відмовити в його задоволенні. Відзив обґрунтовано тим, що доводи позивачки є хибними та непідтвердженими.

У судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Представник Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів також заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності та накладення на прокурора дисциплінарного стягнення приймаються виключно відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, спірний наказ прийнято обґрунтовано та у відповідності до приписів чинного законодавства.

У судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2022 відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (далі - суду) від 30.06.2023 задоволено заяву судді Лиска І.Г. про самовідвід.

Передано адміністративну справу №640/19126/22 за позовом ОСОБА_1 до відповідального органу, що здійснює дисциплінарне провадження, офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, до канцелярії Київського окружного адміністративного суду для визначення складу

Ухвалою суду від 10.07.2023 адміністративну справу №640/19126/22 прийнято до провадження судді Леонтовича А.М., вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.08.2023.

10.08.2023 адміністративна справа №640/19126/22 знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне судове засідання призначено на 18.09.2023.

18.09.2023 у судове засідання не з`явилась позивачка. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, явку свого представника не забезпечила. У зв`язку з неявкою позивачки, судове засідання відкладено на 07.11.2023.

Протокольною ухвалою суду від 18.09.2023 замінено Відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження на Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів.

07.11.2023 у судове засідання прибули сторони. Суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивачки про перенесення судового засідання з наданням часу на ознайомлення з матеріалами справи на 11.12.2023.

11.12.2023 у судове засідання прибули сторони. Суд на місці ухвалив закінчити підготовче судове засідання та перейти до розгляду справи по суті на 01.02.2024.

01.02.2024 у судове засідання прибули сторони. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження. Суд на місці ухвалив, подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 в органах прокуратури працює з грудня 2002 року та дотепер.

3 травня 2021 року позивачка обіймає посаду прокурора другого відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природного середовища управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в суді у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природного середовища, нагляду за додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора.

До дисциплінарної комісії 21 червня 2022 року надійшла дисциплінарна скарга керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора Яковлева А.С. про вчинення дисциплінарного проступку прокурором другого відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природного середовища управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в суді у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природного середовища, нагляду за додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора Засовенко Н.М.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у цій скарзі зазначено пункти 1, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) - неналежне виконання службових обов?язків, систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики.

Відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження 27 червня 2022 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження №0713 2-343 до-129дн-22.

Комісією Офісу Генерального прокурора на підставі інформації Генеральної інспекції проведено службове розслідування про можливе невиконання прокурором ОСОБА_1 вимог статті 28 Закону України «Про державну таємницю», пунктів 116, 696 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (дск), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року №939 (далі - Порядок).

Прокурор Засовенко Н.М. з 03 серпня 2021 року до 13 серпня 2021 року виїжджала до Республіки Туреччина, з 13 жовтня 2021 року до 17 жовтня 2021 року - до Республіки Греція, з 10 грудня 2021 року до 13 грудня 2021 року - до Республіки Польща та з 09 квітня 2022 року до 04 травня 2022 року - до Республіки Польща. У 2021 році прокурор Засовенко Н.М. письмово повідомила Генерального прокурора про виїзд до Республіки Польща з 11 грудня 2021 року до 13 грудня 2021 року з метою туризму.

У 2022 році ОСОБА_1 у встановленому порядку письмово повідомила Генерального прокурора та управління забезпечення охорони державної таємниці про виїзд до Сполученого Королівства Великої Британії (транзитом через Республіку Польща) у період з 09 квітня до 05 травня 2022 року.

Про виїзди з 03 серпня до 13 серпня 2021 року до Республіки Туреччина, з 13 жовтня до 17 жовтня 2021 року до Республіки Греція, позивачка Генерального прокурора та управління забезпечення охорони державної таємниці у письмовій формі не повідомила.

На прокурора Засовенко Н.М., яка має допуск та доступ до державної таємниці, покладався встановлений статтею 28 Закону України «Про державну таємницю» обов?язок щодо письмового повідомлення Генерального прокурора та управління забезпечення охорони державної таємниці про свої виїзди з України.

На підставі вказаних обставин, Комісія в рамках дисциплінарного провадження дійшла висновку, що доводи скаржника про вчинення позивачкою дисциплінарного проступку знайшли своє підтвердження.

05.10.2022 Відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження ухвалено рішення №170дп-22 про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності та накладено на неї дисциплінарне стягнення у виді догани.

На виконання рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження видано наказ Офісу Генерального прокурора від 20.10.2022 №9-дц, яким за неналежне виконання службових обов?язків застосувати до прокурора другого відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природного середовища управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в суді у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природного середовища, нагляду додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності Спеціалізованої екологічної прокуратури, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у виді догани (пункт 1 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями відповідачів, позивачка звернулась із відповідним позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України регулюється Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII).

Статтею 43 вищевказаного Закону передбачено підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону №1697-VII, прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; 2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; 3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; 4) порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; 6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; 7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку; 8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Нормами статті 44 Закону №1697-VII закріплено, що дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.

У відповідності до ч. 1 ст. 45 Закону №1697-VII, дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Стаття 46 Закону №1697-VII регламентує порядок відкриття дисциплінарного провадження та проведення перевірки дисциплінарної скарги.

Після відкриття дисциплінарного провадження член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки (ч. 4 ст. 46 Закону №1697-VII).

Відповідно до ч. 6, 10, 11 ст. 46 Закону №1697-VII, під час здійснення перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об`єднань необхідну для проведення перевірки інформацію. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, має право надавати пояснення або відмовитися від їх надання стосовно себе.

Член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

Висновок та зібрані у процесі перевірки матеріали передаються на розгляд відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, та мають бути отримані його членами не пізніш як за п`ять днів до засідання, на якому такий висновок розглядатиметься.

Згідно ч. 1, 2 ст. 47 Закону №1697-VII, розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.

До повідомлення про час та місце проведення засідання відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, яке надсилається прокурору, додаються копія дисциплінарної скарги та висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

Вимогами ст. 48 Закону №1697-VII передбачений порядок прийняття рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора.

Так, відповідно до ч. 1, 3, 4, 6 ст. 48 Закону №1697-VII, відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення.

Рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення або рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, викладається в письмовій формі, підписується головуючим і членами відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, які брали участь у розгляді висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, і оголошується на засіданні цього органу. Рішення у дисциплінарному провадженні має містити:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду прокурора, який притягається до дисциплінарної відповідальності;

2) обставини, встановлені під час здійснення провадження;

3) мотиви, з яких відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, ухвалила рішення;

4) суть рішення за наслідками розгляду із зазначенням виду дисциплінарного стягнення в разі його накладення;

5) порядок і строк оскарження рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону №1697-VII, на прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, догана.

VI. Оцінка суду

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 01.06.2022 №78-PCO проведено службове розслідування з метою з?ясування обставин, причин та умов, що сприяли можливому витоку секретної інформації внаслідок порушення законодавства у сфері охорони державної таємниці ОСОБА_1 .

Матеріалами службового розслідування встановлено, що «… прокурор Засовенко Н.М. з 03 серпня 2021 року до 13 серпня 2021 року виїжджала до Республіки Туреччина, з 13 жовтня 2021 року до 17 жовтня 2021 року - до Республіки Греція, з 10 грудня 2021 року до 13 грудня 2021 року - до Республіки Польща та з 09 квітня 2022 року до 04 травня 2022 року - до Республіки Польща. У 2021 році прокурор Засовенко Н.М. письмово повідомила Генерального прокурора про виїзд до Республіки Польща з 11 грудня 2021 року до 13 грудня 2021 року з метою туризму.

У 2022 році позивачка у встановленому порядку письмово повідомила Генерального прокурора та управління забезпечення охорони державної таємниці про виїзд до Сполученого Королівства Великої Британії (транзитом через Республіку Польща) у період з 09 квітня до 05 травня 2022 року.

Про виїзди з 03 серпня до 13 серпня 2021 року до Республіки Туреччина, з 13 жовтня до 17 жовтня 2021 року до Республіки Греція ОСОБА_1 Генерального прокурора та управління забезпечення охорони державної таємниці у письмовій формі не повідомила.

Цей факт підтверджується відсутністю зареєстрованих письмових повідомлень та проходження відповідних інструктажів у журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким

надано доступ до державної таємниці Офісу Генерального прокурора.

ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді прокурора відділу Офісу Генерального прокурора, неодноразово працювала з матеріальними носіями секретної інформації у 2 кримінальних провадженнях. Під час службового розслідування фактів витоку секретної інформації не встановлено, проте унаслідок невиконання вищевказаних вимог законодавства прокурором ОСОБА_1 , створено загрозу такого витоку. Виявлені неодноразові порушення свідчать про недотримання нею вимог закону у сфері охорони державної таємниці…»

Позивачці розпорядженням Служби безпеки України від 01 грудня 2020 року надано допуск до державної таємниці для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «Цілком таємно» та «Таємно», та наказом Генерального прокурора від 31 травня 2021 року на підставі пункту 65 Порядку їй надано доступ до державної таємниці.

Згідно з вимогами пункту 54 Порядку у 2020 році під час оформлення допуску до державної таємниці від ОСОБА_1 отримано письмове зобов?язання, яке передбачає визначені законом обмеження прав, та її ознайомлено щодо відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці.

Відповідно до вимог пункту 696 Порядку перед виїздом до іноземної держави у приватних справах громадянин, якому надано доступ до державної таємниці, зобов?язаний письмово повідомити про це посадовій особі, яка надала йому доступ до державної таємниці, а також режимно-секретний орган за місцем зберігання його картки обліку за формою згідно з додатком 6.

Згідно ст. 28 Закону України «Про державну таємницю», громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов`язаний:

не допускати розголошення будь-яким способом державної таємниці, яка йому довірена або стала відомою у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

не брати участі в діяльності політичних партій та громадських організацій, діяльність яких заборонена в порядку, встановленому законом;

не сприяти іноземним державам, іноземним організаціям чи їх представникам, а також окремим іноземцям та особам без громадянства у провадженні діяльності, що завдає шкоди інтересам національної безпеки України;

виконувати вимоги режиму секретності;

повідомляти посадових осіб, які надали йому доступ до державної таємниці, та відповідні режимно-секретні органи про виникнення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або інших обставин, що перешкоджають збереженню довіреної йому державної таємниці, а також повідомляти у письмовій формі про свій виїзд з України;

додержуватися інших вимог законодавства про державну таємницю.

На ОСОБА_1 , яка має допуск та доступ до державної таємниці, покладається встановлений статтею 28 Закону України «Про державну таємницю» обов?язок щодо письмового повідомлення Генерального прокурора та управління забезпечення охорони державної таємниці про свої виїзди з України.

Відповідно до номенклатури посад працівників Офісу Генерального прокурора, яку погоджено зі Службою безпеки України та затверджено Генеральним прокурором, обіймана нею посада потребує допуску до державної таємниці.

Вибіркові письмові повідомлення ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах службового розслідування, свідчать про її обізнаність з вимогами законодавства у сфері забезпечення охорони державної таємниці.

Позивачка не заперечує проти фактичних обставин виїздів за кордон у 2021 році, зазначених у дисциплінарній скарзі, проте їх трактування вважає довільним і таким, що не ґрунтується на законі та належних доказах, а також зазначила, що нею завжди виконувалися вимоги додержання режиму секретності. Вказує, що лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24 травня 2022 року №91-11438/015-22вих про виїзди за кордон отриманий раніше початку службової перевірки за відсутності на це правових підстав.

Однак, це твердження є помилковим з огляду на те, що інформація, яка зазначена у вказаному листі, надана на виконання запиту Офісу Генерального прокурора від 19 травня 2022 року №17/2/2-24226-22, надісланого в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000368.

За таких обставин твердження ОСОБА_1 , що вказаний лист Державної прикордонної служби України, отриманий за відсутності правових підстав, є хибним.

У матеріалах службового розслідування містяться пояснення позивачки, з яких слідує, що ОСОБА_1 не може чітко визначитись чи повідомляла вона управління забезпечення охорони державної таємниці офісу Генерального прокурора про свої виїзди за кордон у серпні та жовтні 2021 року. Водночас стверджує, що існуючий механізм повідомлення громадянами, які мають доступ до державної таємниці, про намір виїзду за кордон та проведення з ними відповідного інструктажу не гарантує беззаперечного підтвердження або спростування таких дій.

Суд критично оцінює таку позицію позивачки, оскільки про наявність у ОСОБА_1 відповідного обов?язку повідомляти посадових осіб, які надали їй доступ до державної таємниці, у тому числі інформацію про свої виїзди з України свідчить власноручно підписане, відповідно до вимог пункту 54 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 №939 (далі-Порядок), письмове зобов?язання від 19.10.2020 під час оформлення допуску до державної таємниці.

На виконання п. 696 Порядку, перед виїздом до іноземної держави у приватних справах громадянин, якому надано допуск до державної таємниці, зобов?язаний письмово повідомити про це посадовій особі, яка надала йому доступ до державної таємниці, а також режимно-секретний орган за місцем зберігання його картки обліку за формою згідно з додатком 6. У такому разі інструктаж громадянина з питань охорони державної таємниці проводить начальник РСО.

Згідно пояснень начальника управління забезпечення охорони державної таємниці ОСОБА_2 від 07.06.2022 встановлено, що з працівниками Офісу Генерального прокурора, яким надано допуск та доступ до державної таємниці і які повідомляють про наміри виїзду до іноземної держави у приватних справах, нею проводиться інструктаж, перед їх виїздом за кордон, що відображається у журналі обліку виїздів за формою 92 Порядку.

У 2021 році ОСОБА_1 письмово повідомила Генерального прокурора та управління забезпечення охорони державної таємниці про виїзд до Республіки Польща у період з 11.12.2021 по 13.12.2021 з метою туризму. Цього ж дня з нею проведено відповідний інструктаж. Вказане повідомлення за №833 зареєстровано у журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці Офісу Генерального прокурора.

У 2022 році ОСОБА_1 письмово повідомила про свій виїзд до Сполученого Королівства Великої Британії (транзитом через республіку Польща) у період з 09.04.2022 по 05.05.2022, про що в журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці Офісу Генерального прокурора зареєстровано повідомлення №89.

Будь-яких інших заяв та повідомлень про намір здійснити перетин кордону України у 2021-2022 роках від прокурора ОСОБА_1 до управління забезпечення охорони державної таємниці не надходило, у зв?язку з чим відповідний інструктаж не проводився.

Наведене підтверджується також наданою письмовою інформацією головного спеціаліста управління забезпечення охорони державної таємниці ОСОБА_3 про відсутність зареєстрованого письмового повідомлення ОСОБА_1 та проходження нею інструктажу в журналі обліку виїздів за кордон працівників, яким надано допуск до державної таємниці (за формою 92 Порядку) перед здійсненням перетину кордону України у період з 01.01.2021 по 13.10.2021.

Також, у відповідній справі, де зберігаються письмові повідомлення працівників Офісу Генерального прокурора про виїзди за кордон, повідомлення у вказаний період також відсутні.

Про відсутність інформації за фактами виїздів за межі України, а саме до Республіки Туреччини і до Республіки Греції у 2021 році свідчать заяви ОСОБА_1 про надання їй відпусток за вказаний період.

Отже, в ході розгляду справи, доводи позивачки щодо необов`язковості повідомлення про намір виїзду за кордон, не знайшло свого підтвердження, відповідно, інформація про невстановлення під час службового розслідування факту відсутності повідомлень позивачки про її виїзд з 03.08.2021 по 13.08.2021 до Республіки Туреччини та з 13.10.2021 по 17.10.2021 до Республіки Греції, не відповідає дійсності.

Також на підтвердження обізнаності позивачки про режим секретності свідчить і той факт, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посадах прокурора третього відділу процесуального керівництва другого управління організації і процесуального керівництва у кримінальних провадженнях органів Державного бюро розслідувань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням органів Державного бюро розслідувань, нагляду за його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях, а з 18.05.2021 - прокурора другого відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природного середовища управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення в суді у кримінальних провадженнях у сфері охорони навколишнього природного середовища, нагляду за додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності Спеціалізованої екологічної прокуратури у період з 01.02.2021 по 13.10.2021 неодноразово працювала з матеріальними носіями секретної інформації, які мали гриф секретності «Таємно».

В ході службового розслідування ОСОБА_1 надавала пояснення з приводу порушень законодавства про охорону державної таємниці. З їх змісту вбачається, що позивачка обізнана з вимогами законодавства щодо необхідності інформування керівника органу прокуратури та відповідного режимно-секретного органу про приватні виїзди за кордон, при цьому не пам?ятає дат та країн, до яких здійснювала виїзди, посилаючись на наявність інформації в управлінні забезпечення охорони державної таємниці.

Отже, пояснення позивачки не спростовують обставин невиконання нею вимог нормативно-правових актів, що регламентують порядок забезпечення охорони державної таємниці.

Суд вбачає позицію та доводи позивачки, що встановлені в ході службового розслідування та під час розгляду справи в суді сумнівними, оскільки вони не мають єдиної чітко викладеної позиції, що стали предметом службового розслідування.

Крім того, доказів щодо перебування ОСОБА_1 05 жовтня 2022 року на лікарняному, як вона стверджує у позовній заяві, ні суду, ні Комісії не надано.

Суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з 2002 року, не має дисциплінарних стягнень, має позитивну характеристику, має достатній рівень вмінь та знань, позивачка не може не розуміти, що професія прокурора передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб?єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає передусім дотримання службової дисципліни, що насамперед пов`язане з формуванням громадської думки про довіру до влади та підтримку авторитету у суспільстві.

Рекомендаціями REC (2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя визначено, що при виконанні своїх обов`язків прокурори повинні справедливо, неупереджено та об?єктивно виконувати свої функції, тобто поняття «службові обов?язки» прокурора - це його обов?язки при виконанні покладених на прокуратуру функцій та обов?язки, пов?язані зі статусом прокурора.

Необхідно також зазначити, що неналежне виконання своїх службових обов?язків прокурором - це порушення умов і порядку діяльності, які визначені у законах та інших нормативно-правових актах.

Наведені вище факти як окремо, так і в сукупності дають комісії обґрунтовані підстави для висновку про правомірність застосування до позивачки такого виду дисциплінарного стягнення як догана.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов?язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, додержуватися правил прокурорської етики, зокрема, не допускати поведінки, яка дискредитує його, як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Згідно з положеннями ст. ст. 5, 11, 16 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого 27.04.2017 Всеукраїнською конференцією прокурорів, професійна діяльність прокурора має ґрунтуватися на неухильному дотриманні конституційних принципів верховенства права та законності. При здійсненні повноважень він зобов?язаний діяти відповідно до закону, своєчасно вживати вичерпних заходів для їх належного виконання.

Порушення службової дисципліни є неприпустимими для прокурора і тягнуть за собою передбачену законом відповідальність.

В контексті наведених норм, судової практики та встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачка сукупністю вчинених дій, які досліджувались та оцінювались під час службового розслідування, допустила порушення вимог Закону №1697-VII, статті 28 Закону України «Про державну таємницю», пунктів 696, 697, 698 Порядку, тобто вчинила дисциплінарний проступок, а тому встановлені підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

При цьому позивачка не обґрунтувала та документально не довела відсутності в своїх діях дисциплінарного поступку, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

При вирішенні цієї справи суд також враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10.02.2010).

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що відповідачі виконали покладений на нього обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення та довели суду необґрунтованість позовних вимоги.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Доказів понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим їх розподіл судом не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 09.02.2024