Справа № 380/15498/23
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 рокусправа № 380/15498/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №1082/03.32-10 від 08.05.2023 року управління Пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг відділу виконання міжнародних договорів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у зарахуванні періодів роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для обчислення пенсії, трудовий стаж за період з 22.05.1983 по 22.05.1987 та направити Управлінню соціального захисту Жешувського відділення відповідь на запит із підтвердженням стажу ОСОБА_1 набутого на території України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.08.2022 року їй виповнилось 60 років, вона є громадянкою України , яка виїхала до Республіки Польща працює там та постійно проживає, що підтверджується карткою побуту.

В січні 2023 року позивач звернулась до компетентної польської інституції (управління соціального захисту Жешувського відділення) за призначенням пенсії по віку із заявою від 16.01.2023 згідно з формуляром PL-UA 5 та іншими документами відповідно до Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення та польського законодавства. Головними умовами для призначення пенсії по віку за пенсійним законодавством Польщі є для жінок досягнення віку 60 років. Польська інституція повідомила позивачу, що призначення пенсії можливе лише у разі підтвердження відділом виконання міжнародних договорів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області страхового стажу позивача шляхом надання відповіді з таким підтвердженням на запит польської інституції управлінням пенсійного забезпечення.

За результатами розгляду її заяви, управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг відділу виконання міжнародних договорів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області винесено рішення про відмову в призначенні пенсії за віком №1082/03.32-100 від 08.05.2023 року відповідно до якого, страховий стаж позивача становить 27 років 2 місяці 2 дні. В тому числі страховий стаж набутий в Україні - 17 років 5 місяців 2 дні та страховий стаж набутий на території Республіки Польща - 9 років 9 місяців (формуляр PL-UA 6 від 06.03.2023), тобто менше необхідних 29 років страхового стажу.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно не зараховано період роботи з 22.05.1983 року по 22.05.1987, оскільки трудова діяльність проходила за межами України (на території російської федерації).

Ухвалою суду від 11.07.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що 21.03.2023 за вх. № 1887/10 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшла заява про призначення пенсії за Віком (формуляр PL-UA 7) подана ОСОБА_1 за посередництвом Фонду соціального Страхування Республіки Польща (ZUS) від 16.01.2023. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій здійснювався відповідно до Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за. № 1566/11846 регулює питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058. Пенсійне забезпечення громадян в Україні здійснюється відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів. За змістом ч. 2 ст. 4 Закону № 1058, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті; що передбачені законодавством України про. пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору. Абзацом сьомим частини другої статті 5 Закону № 1058 передбачено, що виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають Особи за наявності страхового стажу, в Даному випадку: з 1 січня .2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років. Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону № 1058. Законом № 1058 визначено механізм розрахунку пенсії, який передбачає пряму залежність розміру пенсії від тривалості страхового стажу та заробітної плати, з якої сплачувалися страхові внески до Пенсійного фонду. Вік заявниці на дату подачі заяви: 60 років 4 місяці, страховий стаж особи становить 27 років 2 місяці 2 дні, в тому числі страховий стаж, набутий в Україні - 17 років 5 місяців 2 дні, та страховий стаж, набутий на території Республіки Польща 9 років 9 місяців, тобто менше необхідних 29 років страхового стажу. За доданими документами до стажу роботи не зараховано: період роботи на території російської федерації з 22.05.1983 по 22.05.1987, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення під 13.03.1992 року. Наразі чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи періодів в російській федерації. Відтак, на момент розгляду заяви позивача про призначення пенсії відсутній міжнародний договір з російською федерацією з приводу пенсійного забезпечення, а положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, в тому числі щодо визнання стансу, не поширюються на стаж, набутий, громадянами України на території російської федерації. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який продовжено по сьогоднішній час. З урахуванням зазначеного, припинено всі дипломатичні відносини з російською федерацією, органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості в повному обсязі виконувати Угоду, зокрема, здійснювати до органів Пенсійного фонду російської федерації запити документів та інших відомостей. А отже, визначення загального трудового та страхового стажу особи проводиться виключно органами Пенсійного фонду України на підставі трудової книжки чи інших документів, а з 01.01.2004 на підставі відомостей, що є в системі персоніфікованого обліку. Оскільки позивач не має достатнього страхового стажу, то ОСОБА_1 не має права виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте з дотриманням та у відповідності до норм та вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів. З наведених підстав просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 . Позивач постійно проживає і працює у Республіці Польща, що підтверджується картою побуту (karta pobytu) № НОМЕР_3 .

У зв`язку із досягненням 60-річного віку, позивач в січні 2023 року звернулась до компетентної польської інституції (управління соціального захисту Жешувського відділення) за призначенням пенсії по віку із заявою від 16.01.2023 згідно з формуляром PL-UA 5 та іншими документами відповідно до Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення та польського законодавства.

Польська інституція повідомила позивача, що призначення пенсії можливе лише у разі підтвердження відділом виконання міжнародних договорів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області її страхового стажу шляхом надання відповіді з таким підтвердженням на запит польської інституції.

Заява позивача про призначення пенсії (формуляр PL-UA 7) надійшла до ГУ ПФУ у Львівській області 21.03.2023 за вх.№1887/10.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, Відділом виконання міжнародних договорів Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення від 08.05.2023 №1082/03.32-10 про відмову в призначенні пенсії за віком. Підставою для прийняття вказаного рішення стала відсутність у позивача 29 років страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач встановив, що на дату звернення позивача щодо призначення пенсії за віком, її страховий стаж становить 27 років 2 місяці 2 дні, та страховий стаж, набутий на території Республіки Польща 9 років 9 місяців (формуляр PL-UA 6 від 06.03.2023). Відповідно до п. 3 ст.12 Угоди, до страхового стажу позивача відповідачем не було зараховано період роботи з 22.05.1983 по 22.05.1987, оскільки трудова діяльність проходила за межами України (на території російської федерації).

Не погодившись із таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернулась з адміністративним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 1 статті 24 цього Закону надається визначення правового терміну страховий стаж. Отже страховий стаж, це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частин 2, 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Зі змісту наведених норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 Пічкур проти України від 07.02.2014.

Водночас, у рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Отже, кожен громадянин України, включно пенсіонер, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі Закон № 2235-III ).

Стаття 1 Закону № 2235-III визначає громадянство України як правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, громадянина України як особу, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Позивач, проживаючи в Республіці Польща, як громадянка України, має такі самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Виходячи з правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може залежати від умови постійного проживання в Україні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 року у справі № 182/1283/17, а також у постановах від 18.09.2018 у справі № 522/535/17, від 19.09.2018 у справі № 766/1519/17 та від 31.01.2019 у справі № 520/9721/16-а, від 08.08.2019 по справі № 414/2109/16-а, від 01.10.2019 у справі №804/3646/18, від 14.07.2020 у справі № 414/2108/16.

З матеріалів адміністративної справи суд встановив, що позивач 16.01.2023 (пункт 4.1. формуляру UA-PL 5 від 06.03.2023) подала до Жешувського відділення Фонду соціального страхування Республіки Польща (ZUS) заяву про призначення пенсії.

У оскаржуваному рішенні відповідач вказав про відсутність у позивача стажу 29 років, достатнього для призначення їй пенсії за віком. При цьому, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 22.05.1983 по 22.05.1987.

Із долучених до матеріалів справи копій сторінок трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 27.07.1979, суд встановив, що, згідно записів №№7-9, в період з 22.05.1983 по 22.05.1987 позивач працювала на Торгово-побутовому підприємстві №22.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що до стажу роботи позивача не зараховано період роботи на території російської федерації з 22.05.1983 по 22.05.1987, оскільки російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення під 13.03.1992 року. Наразі чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи періодів в російській федерації. Відтак, на момент розгляду заяви позивача про призначення пенсії відсутній міжнародний договір з російською федерацією з приводу пенсійного забезпечення, а положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, в тому числі щодо визнання стансу, не поширюються на стаж, набутий, громадянами України на території російської федерації. Відповідач зауважив, що у зв`язку із веденням в Україні воєнного стану та припиненням всіх дипломатичних відносин із російською федерацією, органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості в повному обсязі виконувати Угоду, зокрема, здійснювати до органів Пенсійного фонду російської федерації запити документів та інших відомостей. Зауважує, що наразі чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи періодів в російській федерації.

Водночас, суд зауважує, що оскаржуване рішення відповідача від 08.05.2023 №1082/03.32-10 не містить належного обґрунтування щодо неможливості підтвердження страхового стажу позивача за період з 22.05.1983 по 22.05.1987 у зв`язку із припиненням всіх дипломатичних відносин із російською федерацією, а містить лише посилання на п. 3 ст. 12 Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення від 18.05.2012, відповідно до якого, якщо, після підсумовування, відповідно до пункту 1, застрахована особа не набуває права на пенсію, компетентна установа Договірної Сторони враховує страховий стаж, набутий в третій державі, з якою обидві Договірні Сторони зв`язані міжнародною угодою, яка передбачає підсумовування страхового стажу.

Частиною четвертою ст. 1 Закону №1788-XII передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав - учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, укладеною між Україною і росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно із абзацами 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Частиною 2 статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Також суд зауважує,що постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд вважає протиправними посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на ту обставину, що російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки вказані обставини не стосуються періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в період дії вказаної Угоди.

З огляду на викладене, суд висновує, що набутий трудовий стаж позивача протягом періоду з 22.05.1983 по 22.05.1987 підлягає зарахуванню до страхового стажу як такий, що має бути врахований при вирішенні питання про призначення пенсії за віком.

Європейський Суд з прав людини у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Підсумовуючи вищевикладене суд констатує, що відповідачем не надано належних доказів в обґрунтування того, що, відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів трудової діяльності, суб`єкт владних повноважень діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно та з забезпеченням усіх прав особи. Оскаржуване рішення відповідача від 08.05.2023 №1082/03.32-10 не є пропорційним з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням вищевикладеного, з метою ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних відносинах, суд робить висновок про задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №1082/03.32-10 від 08.05.2023 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу для обчислення пенсії, трудовий стаж за період з 22.05.1983 по 22.05.1987 та направити Управлінню соціального захисту Жешувського відділення відповідь на запит із підтвердженням стажу позивача, набутого на території України, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно матеріалів справи, вік заявниці на дату звернення до пенсійного органу (16.01.2023) становить 60 років 4 місяці 24 дні, тому мінімально необхідний страховий стаж для призначення пенсії позивачу має становити 29 років.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідачем було підтверджено страховий стаж позивача в 27 років 2 місяці 2 дні.

При цьому, враховуючи, що в межах вирішення даного спору зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає також і протиправно не врахований період її трудової діяльності з 22.05.1983 по 22.05.1987, тому суд, виходячи із простого математичного обрахунку шляхом додавання, робить висновок, що сумарний страховий стаж позивача в цьому випадку досягає необхідних 29 років.

Як зазначено у ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В даному випадку враховуючи протиправність оскаржуваного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії та беручи до уваги те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, який і має здійснити відповідний повторний розрахунок страхового стажу позивача із урахуванням періоду її роботи з 22.05.1983 по 22.05.1987 згідно з записами трудової книжки, суд робить висновок, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивача період її трудової діяльності з 22.05.1983 по 22.05.1987 та повторно вирішити питання щодо призначення останній пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV та направлення до Жешувського відділення Фонду соціального страхування Республіки Польща (ZUS) відповіді із підтвердженням стажу позивача.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд висновує, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у визначений судом спосіб.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань, оскільки саме протиправне рішення цього відповідача слугувало зверненню позивача до суду з цим позовом.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №1082/03.32-10 від 08.05.2023 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) період її трудової діяльності з 22.05.1983 по 22.05.1987 та повторно вирішити питання щодо призначення останній пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV та направлення до Жешувського відділення Фонду соціального страхування Республіки Польща (ZUS) відповіді із підтвердженням стажу ОСОБА_1 .

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Cтягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, ) 1073,60 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 12.02.2024 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович