Справа № 2а-589/11
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 2а-589/11 пров. № ЗВ/857/30/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Кузьмича С. М.
суддів -Запотічного І. І.
Матковської З. М.

за участю секретаря Пославського Д.Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Чорнейко О.І.,

представники відповідача Страховецька О.Я., Зубович-Яворська О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року у справі № 2а-589/11 за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова на постанову Залізничного районного суду міста Львова від 20 червня 2011 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова про зобов`язання нарахувати та виплатити державну та додаткову пенсії особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова задоволено частково. Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2011 у справі № 2а-589/11 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.08.2010. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова нараховувати та виплачувати на користь ОСОБА_1 державну пенсію в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01.08.2010, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з врахуванням виплачених сум.

29.12.2023 позивач подав до апеляційного суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення, яка обґрунтована тим, що йому станом на грудень 2023 року відповідачем з 23.07.2011 по 30.11.2023 не було нараховано та проведено доплату державної та додаткової пенсії згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 в повному обсязі. Відтак, просить встановити засоби судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 у справі № 9781/12/9104 і встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Львівській області () 10-денний строк для подачі суду звіту про виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 у справі № 9781/12/9104.

Позивача та його представник в судовому засіданні підтримали заяву та надали пояснення, просять її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги, викладенні в запереченні на заяву про встановлення судового контролю, та просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи заяви про встановлення судового контролю за виконанням постанови, суд вважає, що подана заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Також, згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Статтею 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Проте правовою підставою для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 802/357/17-а зазначено, що звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача ухилитися від виконання судового рішення.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 640/13988/19 висловлено позицію, відповідно до якої адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. Встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Отже, необхідно встановити наявність підстав для покладення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) на відповідача як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, обов`язку подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у цій справі.

З наявних у матеріалах справи доказів колегія суддів встановила, що приводом для звернення до суду з заявою про встановлення судового контролю послужило те, що на думку позивача постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 у справі № 9781/12/9104 залишається невиконаною. Так, позивачу станом на грудень 2023 року відповідачем з 23.07.2011 по 30.11.2023 не було нараховано та проведено доплату державної та додаткової пенсії згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 в повному обсязі.

Водночас суд звертає увагу, що виконання рішення суду забезпечується також через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон 1404-VIII).

Виконавче провадження, в силу приписів ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» є завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону № 1404-VIII врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Матеріалами справи підтверджується, що Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 25.11.2019 відкрито виконавчого провадження ВП № 60681648 з виконання виконавчого листа у цій справі.

Разом з цим, під час судового засідання судом не здобуто та заявником не додано будь - яких інших доказів щодо примусового виконання судового рішення.

Отже, рішення суду перебуває на примусовому виконанні та в межах такого Закон України «Про виконавче провадження» передбачає цілу низку важелів впливу державного виконавця на боржників у виконавчому провадженні у випадку невиконання рішення суду, в тому числі, накладення штрафів.

Відтак, враховуючи наведені вище норми законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що подана заява про встановлення судового контролю за виконанням постанови суду задоволенню не підлягає, оскільки позивач звернувся з такою передчасно в силу того, що виконавчий лист по цій справі перебуває на примусовому виконанні і жодних доказів крім відкриття провадження заявником не надано. Тобто відсутні будь - які докази, що вичерпано всі можливі заходи виконання рішення суду в межах виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 321, 325, 328, 382 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2013 року у справі № 2а-589/11 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. М. Кузьмич
судді І. І. Запотічний
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 12 лютого 2024 року