Справа № 460/28301/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2024 року м. Рівне №460/28301/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 24.07.2023 №70 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити з 17.07.2023 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Ухвалою суду від 20.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак отримав відмову у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вказує, що має загальний страховий стаж роботи 16 років 5 місяців, а тому вважає відмову відповідача протиправною. Таким чином, позивач вважає, що має право на зниження пенсійного віку та призначення пенсії на пільгових умовах. За наведеного, просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало відзив на позовну заяву, де вказано, що за результатами розгляду заяви і доданих документів позивач прожив у зоні гарантованого добровільного відселення у с.Березове з 26.04.1986 по 19.05.1987, з 04.09.1987 по 22.09.1988 з 21.02.1989 по 17.05.2001, з 19.10.2001 по 20.05.2002 та з 01.07.2002 по 24.05.2023 згідно наданої довідки №1745 від 24.05.2023, що становить 35 років 10 місяців 07 днів, а станом на 01.01.1993 - 05 років 11 місяців 24 днів. Зауважує, що умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначено статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років. Необхідний страховий стаж становить 20 років, тобто мінімальний страховий стаж для призначення пенсії у 2019 році становить 26 років зменший на 6 років. Звертає увагу суду, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК 5) за 2004 - 2011 роки наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок. Враховуючи подані документи до заяви та даними що містяться в системі персоніфікованого обліку загальний страховий стаж позивача становить 16 років 05 місяців 07 днів. Відтак, зауважує, що основною умовою зменшення пенсійного віку для осіб які проживають в Чорнобильській зоні є підтвердження періоду проживання або роботи в цій зоні та зокрема, необхідний страховий стаж на момент звернення, який у позивача відсутній. За наведеного, вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 24.07.2023 №70 таким, що не підлягає скасуванню. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у відзиві на позовну заяву зауважує, що станом на 01.01.1993 позивач прожив у зоні гарантованого добровільного відселення 05 років 11 місяців 24 днів, а страховий стаж становить 16 років 5 місяців 7 днів. Вказує, що відповідно до ст.26 Закону №1058, при страховому стажі 16 років в період звернення з 01.01.2023 по 31.12.2023, вік виходу на пенсію становить 65 років. Тому, вважає, що рішення від 24.07.2023 №70 прийнято на підставі норм чинного законодавства. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Березове Рокитнівського (Сарненського) району Рівненської області та є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 29.08.2023 Рівненською обласною державною адміністрацією повторно замість посвідчення серії НОМЕР_2 .

Відповідно до паспортних даних позивача, останній зареєстрований та проживає у с.Березове з 21.04.1998.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991, с.Березове Рокитнівського (Сарненського) району Рівненської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Пенсійним органом не заперечується, що за результатами розгляду заяви і доданих документів позивач прожив у зоні гарантованого добровільного відселення у с. Березове з 26.04.1986 по 19.05.1987, з 04.09.1987 по 22.09.1988 з 21.02.1989 по 17.05.2001, з 19.10.2001 по 20.05.2002 та з 01.07.2002 по 24.05.2023 згідно наданої довідки №1745 від 24.05.2023, що становить 35 років 10 місяців 07 днів. Станом на 01.01.1993 - 05 років 11 місяців 24 днів.

17.07.2023 позивач подав заяву про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

24.07.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняло рішення №70 про відмову у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У вказному рішенні зазначено про те, що вік заявника 57 років 10 місяців 10 днів. Страховий стаж становить 16 років 5 місяців 7 днів, необхідний страховий стаж становить 20 років, тобто мінімальний страховий стаж для призначення пенсії в 2019 році 26 років зменшений на 6 років. За результатами розгляду документів доданих до заяви, заявник прожив у зоні гарантованого добровільного відселення у с.Березове з 26.04.1986 по 19.05.1987, з 04.09.1987 по 22.09.1988 з 21.02.1989 по 17.05.2001, з 19.10.2001 по 20.05.2002 та з 01.07.2002 по 24.05.2023 (довідка №1745 від 24.05.2023) 35 років 10 місяців 07 днів, станом на 01.01.1993 - 05 років 11 місяців 24 днів. З періодів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення виключено періоди роботи за межами такої зони, згідно записів трудової книжки. До страхового стажу, згідно записів трудових книжок серії НОМЕР_3 від 26.05.1987, серії НОМЕР_4 від 27.06.1988 та серії НОМЕР_5 від 23.09.1988 зараховано всі періоди роботи. Додатково повідомлено, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ОК 5) за 2004 2011 роки наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з статтею 15 Закону України Про пенсійне забезпечення умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Статтею 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Суд звертає увагу на те, що за змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ для встановлення початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки постійне проживання або робота в зоні гарантованого добровільного відселення протягом усього періоду з моменту аварії по 31 липня 1986 року не є обов`язковим; достатньо, що особа, яка звернулася за призначенням пенсії, постійно проживала або працювала у вказаній зоні певний час у період з моменту аварії (тобто, 26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року.

Аналогічна правова позиція щодо встановлення початкової величини зниження пенсійного віку висловлена Верховним Судом в постанові від 6 лютого 2018 року у справі № 556/1153/17.

Суд зазначає, що механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу II Порядку №22-1 (доповнено згідно з Постановою Пенсійного фонду № 33-1 від 25.11.2021), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

При цьому, суд наголошує, що документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 15 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи довідка про період проживання, роботи на цих територіях є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 04 вересня 2015 року (№690/23/15-а), Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 05 травня 2017 року у справі №К/800/15193/17, від 03 жовтня 2017 року у справі №К/800/31990/17. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїй постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 28.03.2018 у справі №333/2072/17 (2а/333/122/17) та від 08.05.2018 у справі №708/1022/17, від 26.07.2023 у справі №460/2589/20.

Видача посвідчень проводиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до посвідчення категорії 3 серії НОМЕР_1 , виданим 29.08.2023 Рівненською обласною державною адміністрацією повторно замість посвідчення серії НОМЕР_2 , позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи.

Судом встановлено, що таке посвідчення позивачу видане уповноваженим на те державним органом, який при видачі зазначеного посвідчення перевіряв достовірність поданих позивачем документів.

Отже, наявне у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт його проживання на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд враховує, що відповідачами не заперечується факт проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення (с.Березове) з 26.04.1986 по 19.05.1987, з 04.09.1987 по 22.09.1988 з 21.02.1989 по 17.05.2001, з 19.10.2001 по 20.05.2002 та з 01.07.2002 по 24.05.2023 згідно наданої довідки №1745 від 24.05.2023, що становить 35 років 10 місяців 7 днів. Зокрема, станом на 01.01.1993 - 5 років 11 місяців 24 днів.

Таким чином, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення достатню кількість років, необхідну для призначення пільгової пенсії, а тому пенсійний вік позивача підлягає зниженню на 6 років відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як особі, яка постійно проживала на територіях радіоактивного забруднення.

Відтак, позивач має право на зменшення пенсійного віку на 6 років максимально, що в свою чергу не заперечується пенсійним органом.

Як вже зазначалося судом, в силу вимог абзацу першого частини першої статті 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тобто за наявності певних умов.

Суд наголошує, що також обов`язковими умовами призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу та досягнення відповідного віку, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку.

Відповідно до статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.

Таким чином, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, позивач набув права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у 54 роки.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже 54-річного віку він досягнув у 2019 році.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року, особи мають право на призначення пенсії за віком за наявності страхового стажу не менше 26 років. Таким чином, необхідний, страховий стаж позивача з урахуванням зменшення на 6 років, повинен становити не менше 20 років.

Відповідач у спірному рішенні вказав, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 16 років 5 місяців 7 днів. Відтак, страхового стажу на рівні 16 років не достатньо для призначення пільгової пенсії.

За наведеного, суд зазначає, що частиною другою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

На момент звернення позивача 17.07.2023 за призначенням пенсії на пільгових умовах, йому виповнилося 57 років 10 місяців 10 днів. Таким чином, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, позивач набув права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку за ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у 57 років (63-6).

З аналізу вищенаведених норм законодавства слідує, що право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року страхового стажу від 16 до 26 років.

З системного аналізу норм чинного законодавства, враховуючи право позивача на зниження пенсійного віку на 6 років, а відповідно і його право на зменшення страхового стажу на кількість років зменшення пенсійного віку, слідує, що необхідною умовою призначення йому у 2023 році пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, було досягнення ним віку 57 років та наявність страхового стажу від 16 до 26 років.

Як вже зазначалось судом, відповідач у спірному рішенні вказав, що страховий стаж становить 16 років 5 місяців 7 днів. Позивачем не заперечується, що його страховий стаж згідно записів трудових книжок серії НОМЕР_3 від 26.05.1987, серії НОМЕР_4 від 27.06.1988 та серії НОМЕР_5 від 23.09.1988 становить - 16 років 5 місяців.

Отже, у даному випадку дотримано умови щодо наявності у позивача необхідного страхового стажу понад 16 років та досягнення віку 57 років, для призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пільгової пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як особа, яка станом на 01.01.1993 прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а також прожила достатню кількість років в цій зоні для зменшення пенсійного віку на 6 років максимально.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській безпідставно та не правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 24.07.2023 №70 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (далі - Положення № 28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058, Пенсійний фонд України є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку пенсійних активів осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законами України і статутом Пенсійного фонду України.

Інструкцією користувача реалізації механізму розподілу та опрацювань звернень за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів від 21 грудня 2020 року внесені зміни в програмне забезпечення підсистеми призначення та виплати пенсії на базі електронної пенсійної справи в частині централізації призначення пенсії. Пенсійним фондом України впроваджено новий механізм розподілу та опрацювання звернень щодо призначення/перерахунку пенсій за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України (далі - Постанова № 25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за № 339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера.

Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови № 25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання та перебування на обліку, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

При цьому, після надання відповіді електронна пенсійна справа, яка була отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області для опрацювання, була передана засобами програмного забезпечення до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи. Тому, пенсійна справа позивача після розгляду заяви перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області.

З урахуванням статті 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування суд зазначає, що в даному випадку пенсія підлягає призначенню з дня звернення (17.07.2023).

За наведеного, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для належного захисту порушеного права позивача, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 24.07.2023 №70 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 17.07.2023.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведеного, позов підлягає задоволенню повністю.

Враховуючи положення частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1073,60 грн, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке прийняло спірне рішення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 24.07.2023 №70 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 17.07.2023 пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області суму судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 13 лютого 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м.Рівне, Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м.Івано-Франківськ, Івано-Франківська обл.,76018, ЄДРПОУ/РНОКПП 20551088)

Суддя Н.В. Друзенко