Справа № 280/10170/23
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Справа № 280/10170/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Тетерюк Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; )

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, Управління), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення відповідача щодо відмови позивачу в призначені пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту звернення, а саме з 12.11.2023 року;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту звернення, а саме з 12.11.2023 року.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Кардаш В.А., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 05.12.2023 серія АА №1378593.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 12.11.2023 позивач звернулась до Управління із заявою про призначення пенсії за віком, однак відповідач відмовив, посилаючись на відсутність відомостей про припинення пенсійних виплат на тимчасово окупованій території за попереднім місцем проживання. Позивач не погоджується з такою відмовою, оскільки вважає, що право пенсіонера на отримання пенсії не залежить від можливості пенсійного органу підтвердити припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 11.12.2023 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

07.02.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що 12.11.2023 позивач звернулася до Управління із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до вимог ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). Розглянувши заяву позивача та додані до неї документи, відповідачем винесено рішення від 16.11.2023 №15 про відмову у призначенні пенсії з посиланням на відсутність заяви в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта, атестату про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. 15 червня 2023 року позивач набула статус внутрішньо - переміщеної особи за фактичним місцем проживання АДРЕСА_2 . Звертає увагу, що право на призначення пенсії та реалізація такого права повинна здійснюватися у встановленому порядку, визначеному, зокрема, у Законі №1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок № 22-1). Призначити позивачці пенсію за віком не вбачається можливим за відсутності атестату про припинення виплати пенсії у Російській Федерації. На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, яким введено на території України воєнний стан, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, починаючи з 24.02.2022, листування із Російською Федерацією зупинено. Реалізуючи свої владні повноваження, пенсійний орган, обираючи одне із альтернативних рішень, дійшов висновку про те, що правильним рішенням є рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії. Виходячи з вищезазначеного, дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивача повністю відсутні. Просить відмовити у задоволенні позову.

08.02.2024 представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що пенсії виплачуються на підставі повідомлення відповідного органу з питань пенсійного забезпечення держави за новим місцем проживання особи на умовах та в порядку, передбачених Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода). Отже, право пенсіонера на отримання пенсії не залежить від можливості пенсійного органу підтвердити припинення виплати пенсії останньому за попереднім місцем проживання.

На підставі матеріалів справи суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.06.2023 взята на облік як внутрішньо-переміщена особа відповідно до довідки від 15.06.2023 №3009-, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №258558, позивач є особою з інвалідністю 2 групи з 19.09.2023.

12.11.2023 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Заява позивача від 12.11.2023 про призначення пенсії по інвалідності в порядку екстериторіальності розглянута Управлінням.

Рішенням від 16.11.2023 № 15 Управління відмовило позивачу в призначенні пенсії по інвалідності. За змістом рішення зазначено, що вік заявника становить 66 років 00 місяців 26 днів. Необхідний страховий стаж за ст. 32 Закону № 1058-IV становить 15 років, страховий стаж позивача становить 35 років 01 місяць 24 дні. При переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове місце проживання до іншої області до ЕПС долучаються документи пенсійної справи та довідка-атестат про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, що передбачено Порядком №22-1. У зв`язку з відсутністю атестату про припинення виплати пенсії прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

Не погодившись з відмовою в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон №1058-IV.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 2 Закону №1058-IV система пенсійного забезпечення в Україні складається з трьох рівнів.

Перший рівень - солідарна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - солідарна система), що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом.

Другий рівень - накопичувальна система загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - накопичувальна система пенсійного страхування), що базується на засадах накопичення коштів застрахованих осіб у Накопичувальному фонді або у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення та здійснення фінансування витрат на оплату договорів страхування довічних пенсій і одноразових виплат на умовах та в порядку, передбачених законом.

Третій рівень - система недержавного пенсійного забезпечення, що базується на засадах добровільної участі громадян, роботодавців та їх об`єднань у формуванні пенсійних накопичень з метою отримання громадянами пенсійних виплат на умовах та в порядку, передбачених законодавством про недержавне пенсійне забезпечення.

Перший та другий рівні системи пенсійного забезпечення в Україні становлять систему загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Другий та третій рівні системи пенсійного забезпечення в Україні становлять систему накопичувального пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 16 Закону №1058-IV застрахована особа, крім іншого, має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону (частини 1 статті 30 Закону №1058-IV).

Згідно з частиною 2 статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до абзацу 28 частини 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.

Абзац 1 частини 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

За встановленими обставинами справи, позивач є громадянкою України, їй встановлено інвалідність 19.09.2023, тобто після досягнення віку 60 років.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком №22-1.

Відповідно до пункту 1.1. Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно пункту 1.8 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

Слід зазначити, що за встановленими обставинами справи позивач звернулась до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності, а не за віком, як вказано у заявах по суті справи.

Такий висновок суду ґрунтується на змісті оскаржуваного рішення, копія якого долучена до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 2.2 Порядку №22-1 до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу.

За змістом підпунктів 1-4 пункту 2.1 Порядку №22-1 такими документами є: документ, який містить інформацію про реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків; документи про стаж; довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року; відомості про місце проживання особи.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2.2. Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.

Отже, нормами пункту 2.2 Порядку №22-1 визначено вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії по інвалідності, і такий документ як атестат про припинення виплати пенсії не передбачений.

Водночас пунктом 4.12. Порядку №22-1 передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем фактичного проживання пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається (електронна пенсійна справа передається) органу, що призначає пенсію, за новим місцем фактичного проживання.

З урахуванням вище наведеного слідує, що на орган, що призначає пенсію, покладено обов`язок, у разі одержання заяви від пенсіонера про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, надсилання запиту про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.

Разом із тим, слід звернути у вагу, що у спірному випадку позивач звернулась із заявою про призначення пенсії по інвалідності вперше, а не із заявою про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання.

Крім того, судом також встановлено, що позивач зареєстрована як внутрішньо переміщена особа з 15.06.2023, а 2 група інвалідності встановлена з 19.09.2023 за наслідками первинного огляду, тобто у період після реєстрації внутрішньо переміщеною особою.

Відповідачем не надано будь-яких доказів, які давали б обґрунтовані підстави вважати, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії по інвалідності позивач отримувала відповідний вид пенсії за попереднім зареєстрованим місцем проживання.

Крім того, за змістом оскаржуваного рішення підтверджено, що позивач на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

При цьому, суд зазначає, що витребування пенсійної справи позивача з органу Пенсійного фонду за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера згідно з вищенаведеними нормами Порядку №22-1 покладається саме на орган, що призначає пенсію, а неможливість направлення Управлінням відповідного запиту про витребування пенсійної справи не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на пенсійне забезпечення.

Крім того, суд зазначає про безпідставність посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на норми Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №234, оскільки цей Порядок визначає механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду Російської Федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у Російській Федерації, водночас, за встановленими обставинами справи позивач звернулась за призначенням пенсії по інвалідності після того як покинула територію Автономної Республіки Крим та зареєструвалась як внутрішньо переміщена особа.

Відтак, беручи до уваги, що конституційне право особи на соціальний захист включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом, суд дійшов висновку, що рішення Управління від 16.11.2023 №15, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності з підстав ненадання атестату про припинення виплати пенсії є таким, що порушує її право на соціальних захист, не грунтується на нормах чинного законодавства, суперечить принципу верховенства права, тому таке рішення слід скасувати як протиправне.

Вирішуючи позовні вимоги зобов`язального характеру, суд виходить з того, що відмова у призначенні позивачу пенсії по інвалідності відповідно Закону №1058-IV мотивована виключно тим, що позивач не надала атестат про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, що за висновком суду є безпідставним оскільки не передбачено нормами чинного законодавства.

Водночас, відповідно до пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відтак, оскільки Управлінням при розгляді заяви позивача від 12.11.2023 не було вчинено усіх необхідних дій для належного розгляду такої заяви, а суд не може перебирати на себе функцію органу Пенсійного фонду України щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів, суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію є передчасним.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що з метою захисту порушеного права наявні підстави для зобов`язання Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.11.2023 про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», інших судових витрат не заявив, відтак розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 листопада 2023 року №15 про відмову у призначенні пенсії, прийняте за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 12 листопада 2023 року .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії по інвалідності від 12 листопада 2023 року, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 12.02.2024.

Суддя М.О. Семененко