Справа № 380/25617/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/25617/23 пров. № А/857/23588/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючої судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року про повернення позовної заяви у справі № 380/25617/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту пенсійних питань та соціального захисту про визнання протиправними дій,-

суддя в 1-й інстанції Грень Н.М.

час ухвалення рішення не зазначено

місце ухвалення рішення м.Львів

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 - позивач) звернувся в суд з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі також МВС України відповідач 1), Департаменту пенсійних питань та соціального захисту (далі також відповідач2 ) та просив:

- визнати протиправними дії Департаменту Пенсійних питань та соціального захисту МВС України, які полягають у відмові внесенню змін у грошовий атестат № 302 від 01.07.2010 р. який був складений працівниками МВС України та довідку про розмір грошового забезпечення № 3886 від 29.12.2021 року яка була складена ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % з дати складення;

- зобов`язати Департамент Пенсійних питань та соціального захисту МВС України надіслати до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області відповідне звернення про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням змін у грошовому атестаті № 302 від 01.07.2010 р. та довідці про розмір грошового забезпечення № 3886 від 29.12.2021 року щодо надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % з дати складення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, із зазначенням підстав для поновлення строку (з доказами поважності пропуску строку звернення до суду).

На виконання вказаної ухвали позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування заяви зазначив, що про невідповідність розмірів пенсії вимогам Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року та інших законодавчих актів дізнався кілька місяців тому із засобів масової інформації та консультацій з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу. Зазначив, що не обізнаний з особливостями пенсійного законодавства, у зв`язку з чим не міг знати, що його права порушено, тобто не встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15%. Крім того, вказав що протягом тривалого часу звертався до МВС України зі скаргами. Однак, жодне звернення та чисельні скарги МВС України не розглянуло. Лише 19.10.2023 р. за вихідним № Б-25803/49-25576-2023 від 10.10.2023 позивач отримав відповідь від Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України, тобто виникли спірні правовідносини. Також зазначає, що при виході на пенсію пенсіонер не отримує жодного документу про нарахування пенсії, а усі документи передаються між МВС України, його підрозділами та відповідними Пенсійними фондами в областях.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту пенсійних питань та соціального захисту про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що єдиною можливістю встановити порушення прав було звернення до МВС України.

Разом з тим зазначає, що судом першої інстанції помилково взято до уваги факт обізнаності позивачем порушених прав під час звернень до МВС України.

Зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з метою встановлення порушених своїх прав. Однак жодне звернення та чисельні скарги МВС України не були розглянуло, так лише 19.10.2023 позивач отримав відповідь від МВС України, тобто саме після отримання відповіді позивач дізнався про порушення своїх прав.

Також зазначає, що при виході на пенсію пенсіонер не отримує жодного документу про нарахування пенсії, а усі документи передаються між МВС України, і його підрозділами та відповідними Пенсійними фондами в областях.

На думку апелянта ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, винесена не на підставі повного і всебічного з`ясування обставин на які позивач покликався в позовних вимогах та заяві про поновлення строку звернення до суду всупереч доказам які позивач надав до суду та які судом не було дослідженні.

З цих та інших наведених у апеляційній скарзі підстав, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст. 311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Частиною 1 статті 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України та вказано, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Як зазначалося вище, частиною другою статті 122 КАС чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз наведеної норми КАС свідчить, що у разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже відсутність реалізації цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справа № 990/139/23.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, що позивач звертався зі скаргою до Міністра внутрішніх справ України Д. Монастирського, у якій серед іншого вказував, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень становить 0%, тобто позивач позбавлений 15% посадового окладу до розміру пенсії. Також, позивач просив грошовий атестат та довідку скерувати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Вказану скаргу позивач скерував 04.02.2022, що підтверджується копією фіскального чеку долученого позивачем до матеріалів позовної заяви.

Також, позивач звертався зі скаргою до Міністра внутрішніх справ України Д. Монастирського, у якій вказував серед іншого, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень становить 0%, тобто позивач позбавлений 15% надбавки за роботу в умовах режимних обмежень. Вказану скаргу позивач скерував 06.06.2022, що підтверджується копією фіскального чеку долученого позивачем до матеріалів позовної заяви.

Отже суд першої інстанції дійшов висновку, що зі змісту скарг скерованих позивачем 04.02.2022 та 06.06.2022 слідує, що позивачу було відомо про те, що позивачу не включено до складових грошового забезпечення зазначених у грошовому атестаті № 302 від 01.07.2010 та довідці про розмір грошового забезпечення №3886 від 29.12.2021 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% сум грошового забезпечення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В доводах до апеляційної скарги скаржник зазначає, що йому стало відомо про порушення своїх прав отримавши лист № Б-25803/49-25576-2023 від 10.10.2023 від Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України, однак колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника оскільки в апеляційній скарзі апелянт також зазначив, що станом на дату скерування скарги від 04.02.2022 позивачу було відомо що працівником «Територіального медичного об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області», не включено до довідки про розмір грошового забезпечення №3886 від 29.12.2021 надбавку за роботу в умовах режимних обмежень 15% яка передбачена Постановою КМУ №988.

Таким чином, позивач несвоєчасно звернувся до суду з приводу порушених своїх прав та не надав достатньо обґрунтованих підстав для пропуску встановлених строків КАС України.

Слід заначити, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це насамперед обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що частиною другою статті 122 КАС чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наведене вище свідчить про те, що в разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. Законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, як зазначив ЄСПЛ в ухвалі від 30 червня 2006 року щодо прийнятності заяви (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право на доступ до суду (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та має бути пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення від 29 липня 1998 року у справі «Герен проти Франції»(Guerin v. France), п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. Водночас такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. рішення від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain), п. 45).

Отже, за практикою ЄСПЛ, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У пункті 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд визнав що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач з цим адміністративним позовом до суду звернувся тільки 23.10.2023, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов поданий з пропуском строків на звернення, визначених ст. 122 КАС України.

Таким чином, апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року про повернення позовної заяви у справі № 380/25617/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник