Справа № 380/15245/23
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 рокусправа № 380/15245/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про накладення штрафу,

в с т а н о в и в:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі ВПВР, відповідач) з такими вимогами:

- скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2022 ВП № 71485093 щодо стягнення штрафу у розмірі 5100 грн., мінімальних витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на адресу ГУ ПФУ у Львівській області 16.06.2023 надійшли постанови старшого державного виконавця ВПВР від 09.03.2023 ВП № 69804551 про відкриття виконавчого провадження з стягнення ГУ ПФУ у Львівській області штрафу на користь держави у розмірі 5100,00 грн., виконавчого з бору у розмірі 26800,00 грн. та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 362,90 грн. Зазначені постанови позивач вважає протиправними, оскільки відповідач всупереч вимогам ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» не перевірив виконання рішення суду Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 у справі № 380/7341/22, у зв`язку з чим неправомірно виніс оскаржувану постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Ухвалою від 10.07.2023 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 28.07.2023 суддя відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Ухвалою від 15.01.2024 суд витребував від ВПВР (місцезнаходження: 79007, м. Львів, пл. Шашкевича, 1; ) копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 71485093, ВП № 71484752, ВП № 71484577.

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив. Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 28.07.2027 відповідач отримав 28.07.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Суд встановив, що 09.03.2023 старший державний виконавець ВПВП Подоляк Е.Б. винесла постанову про накладення штрафу від 09.03.2023 ВП № 69804551, якою наклала на боржника - ГУ ПФУ у Львівській області - штраф у розмірі 5100 грн. та зобов`язала боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та одночасно попередила про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

В подальшому державний виконавець ВПВР Заєць О.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71485093 з виконання постанови про накладення штрафу № 69804551, виданої 09.03.2023.

Також суд встановив, що державний виконавець ВПВР Литвиненко Х.А. винесла постанову про стягнення виконавчого збору від 12.09.2022 у ВП №69804551, якою постановила стягнути з боржника ГУ ПФУ у Львівській області - виконавчий збір у сумі 26800,00 грн. Вказаний документ в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

В подальшому державний виконавець ВПВР Заєць О.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 у ВП № 71484577 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 69804551.

Суд встановив, державний виконавець ВПВР Литвиненко Х.А. винесла постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 12.09.2022 у ВП № 69804551, якою визначив для боржника суму мінімальних витрат у розмірі 362,90 грн. Вказаний документ в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Крім того, державний виконавець ВПВР Заєць О.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 у ВП № 71484752 з виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69804551, виданої 12.09.2022.

Позивач не погоджується із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71485093 з виконання постанови про накладення штрафу № 69804551, виданої 09.03.2023, з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 у ВП № 71484577 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 69804551, з винесенням постави про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 у ВП № 71484752 з виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69804551, виданої 12.09.2022, та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (тут у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. п. 1, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За змістом абз. 1 ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За приписами ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Тобто, законодавець передбачає винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі необхідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3,4,6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону),11,14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 6-7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Суд встановив, що державний виконавець ВПВР Литвиненко Х.А. винесла постанову про стягнення виконавчого збору від 12.09.2022 у ВП №69804551, якою постановила стягнути з боржника ГУ ПФУ у Львівській області - виконавчий збір у сумі 26800,00 грн. Вказана постанова в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Предметом позову у межах цієї справи є постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71484577 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 69804551, виданої 12.09.2022.

Усі доводи позивача з незгодою з постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71484577 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 69804551 зводяться до протиправності постанов про накладення штрафу.

Однак, суд зазначає, що в межах даної справи позивачем не оскаржуються постанови державного виконавця про накладення штрафу.

Ба більше, сам позивач не оскаржував постанови про стягнення виконавчого збору.

При цьому, суд зауважує, що відповідач мав усі законні підстави відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. Суд звертає увагу позивача, що винесення постанови про відкриття виконавчого збору щодо стягнення виконавчого збору є обов`язком державного виконавця.

Відповідно до правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду у справі №360/4369/19 від 26.08.2020 та постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №0340/1792/18 від 20.05.2020 суд зазначає, що постанови про відкриття виконавчих проваджень є самостійними рішеннями суб`єкта владних повноважень, підстави і порядок прийняття яких врегульовані Законом №1404.

Враховуючи відсутність порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження та факт неоскарження ГУ ПФУ у Львівській області постанови про стягнення виконавчого збору, суд вважає, що відсутні підстави для скасування постанови від 19.05.2023 ВП № 71484577 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Щодо позовної вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП 71484752 суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Суд встановив, державний виконавець ВПВР Литвиненко Х.А. винесла постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 12.09.2022 у ВП № 69804551, якою визначив для боржника суму мінімальних витрат у розмірі 362,90 грн. Вказаний документ в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Предметом позову у межах цієї справи є постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71484752 з виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69804551, виданої 12.09.2022.

Однак суд зазначає, що в межах даної справи позивачем не оскаржується постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69804551, видана 12.09.2022.

Враховуючи відсутність порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження та факт неоскарження ГУ ПФУ у Львівській області постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69804551, виданої 12.09.2022, суд вважає, що відсутні підстави для скасування постанови від 19.05.2023 ВП №71484752 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 69804551, виданої 12.09.2022.

Щодо позовної вимоги про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення штрафу у сумі 5100,00 грн від 19.05.2023 ВП № 71485093, то слід зазначити таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктами 1 та 6 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Частиною 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» надає підстави стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Згідно абз. абз. 1, 2 п. 13 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 02.04.2012 за № 489/20802, при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Суд встановив, що державний виконавець ВПВР Заєць О.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71485093 з виконання постанови про накладення штрафу ВП № 69804551, виданої 09.03.2023.

Знову ж таки, усі доводи про протиправність оскаржуваної постанови позивач зводить із незгодою з постановою від 22.03.2023 ВП № 69804551 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн. При цьому, позивач зазначає, що оскаржив дану постанову до Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/12627/23.

Проте суд, з системи КП «Діловодство спеціалізованого суду» встановив, що ухвалою від 12.07.2023 у справі № 380/12627/23 позовну заяву ГУ ПФУ у Львівській області до ВПВР про визнання дій протиправними суд залишив без розгляду.

Отже, постанова про накладення штрафу від 22.03.2023 ВП № 69804551 є чинною.

Суд повторно наголошує, що у межах даної справи позивачем не оскаржуються постанови державного виконавця про накладення штрафу. Жодних обґрунтувань щодо протиправності постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.05.2023 ВП № 71485093 з виконання постанови про накладення штрафу № 69804551, виданої 09.03.2023, позивач не навів.

Враховуючи відсутність порушення відповідачем порядку прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження , суд вважає, що відсутні підстави для скасування постанови від 19.05.2023 №71485093 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про накладення штрафу ВП № 69804551, виданої 09.03.2023.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 287, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати в цій справі розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 287 КАС України подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.02.2024.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна