Справа № 500/5131/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 500/5131/23 пров. № А/857/23129/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Матковської З.М.

суддів- Кузьмича С.М., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі №500/5131/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Чепенюк О.В., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення 16 жовтня 2023 року),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (далі відповідач ), в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо повернення позивачу без виконання виконавчих листів, виданих Тернопільським окружним адміністративним судом від 27.07.2022 в адміністративній справі №500/1417/19 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) на користь позивача 6000,00 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та 568,56 грн понесених витрат, що пов`язані із прибуттям до суду; 9600,00 грн понесених судових витрат; зобов`язати відповідача прийняти до виконання пакет документів та оригінал виконавчого листа, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом від 27.07.2022 в адміністративній справі №500/1417/19 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) на користь позивача 6000,00 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та 568,56 грн понесених витрат, що пов`язані із прибуттям до суду; зобов`язати відповідача прийняти до виконання пакет документів та оригінал виконавчого листа, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 27.07.2022 в адміністративній справі №500/1417/19 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) на користь позивача 9600,00 грн понесених судових витрат; зобов`язати відповідача вчинити дії щодо виконання виконавчого листа, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом від 27.07.2022 в адміністративній справі №500/1417/19 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь позивача 6000,00 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та 568,56 грн понесених витрат, що пов`язані із прибуттям до суду; зобов`язати відповідача вчинити дії щодо виконання виконавчого листа, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 27.07.2022 в адміністративній справі №500/1417/19 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь позивача 9600,00 грн понесених судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що Тернопільським окружним адміністративним судом 27.07.2022 видано два виконавчих листи в адміністративній справі №500/1417/19 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправним та скасування індивідуальних актів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У виконавчому листі щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь позивача 6000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу та 568,56 грн витрат, що пов`язані із прибуттям до суду зазначено, що судове рішення набрало законної сили 19.02.2020, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 20.02.2023. У виконавчому листі щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь позивача 9600,00 грн судових витрат зазначено, що судове рішення набрало законної сили 01.04.2020, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 02.04.2023. В лютому 2023 року позивач звернувся до Управління Державної казначейської служби України у Тернопільському районі Тернопільської області із відповідними заявами та пред`явив до виконання вищевказані виконавчі листи. Управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільському районі Тернопільської області листом від 15.02.2023 повернуто виконавчі листи без виконання.

Позивач зазначає, що відповідно до абзацу дев`ятого пункту 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 №45) (далі - Порядок №845) строки пред`явлення виконавчих документів перериваються в разі пред`явлення їх до виконання, надання органом (посадовою особою), який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішень про стягнення коштів. При цьому пунктом 10 Порядку №845 чітко встановлено, що стягувач має право повторно надсилати органові Казначейства повернутий виконавчий документ у встановлений пунктом 6 цього Порядку строк, перебіг якого починається з дня його повернення. Аналогічні положення містять частини четверта та п`ята статті 12 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII). ОСОБА_1 вважає, що оскільки вказані виконавчі листи було пред`явлено ним до виконання ще на початку лютого 2023 року, проте 15.02.2023 повернуто органом казначейства, дана обставина свідчить про переривання строків пред`явлення виконавчих документів до виконання. Таким чином, на переконання позивача, повернення виконавчих документів без виконання не позбавляє його права на повторне пред`явлення виконавчих документів до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону №1404-VIII.

25.07.2023 позивач звернувся до відповідача та повторно пред`явив до виконання оригінали виконавчих листів, виданих Тернопільським окружним адміністративним судом в адміністративній справі № 500/1417/19. Однак 10.08.2023 отримав лист від відповідача від 02.08.2023, яким відповідач повернув виконавчі листи без виконання з підстав пропущення установлених строків пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо повернення ОСОБА_1 без виконання виконавчих листів, виданих Тернопільським окружним адміністративним судом 27.07.2022 в адміністративній справі №500/1417/19 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) на користь ОСОБА_1 6000,00 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, 568,56 грн понесених витрат, що пов`язані із прибуттям до суду, 9600,00 грн понесених судових витрат. Зобов`язано відповідача прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Тернопільським окружним адміністративним судом 27.07.2022 в адміністративній справі №500/1417/19 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 6000,00 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу та 568,56 грн понесених витрат, що пов`язані із прибуттям до суду. Зобов`язано відповідача прийняти до виконання виконавчий лист, виданий Тернопільським окружним адміністративним судом 27.07.2022 в адміністративній справі №500/1417/19 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 9600,00 грн понесених судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також неповно з`ясовано обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Апелянт зазначає, що відповідно до наданих виконавчих листів - рішення суду набрало законної сили 01.04.2020 та 19.02.2020 строк пред`явлення до виконання -до 02.04.2023 та 20.02.2023. Виконавчі листи Тернопільського окружного адміністративного суду разом із заявою позивача про їх виконання надійшли до відповідача 02.08.2023. Дані листи здані на пошту позивачем та відправлені до відповідача - 25.07.2023. Проте позивач не надавав доказів переривання строку давності пред`явлення даних документів до виконання, часу перебування на виконанні в іншому органі. Висновки суду про те, що дані листи мають бути прийняті до виконання в іншому органі без врахування строків, так як вони вже подавалися до виконання в той час як позивачем не надано доказів надання відповідачу фактичного пред`явлення даних документів до виконання, часу перебування на виконанні в іншому органі суперечать засадам законності, змагальності сторін та свідчать про факт зловживання позивачем своїми процесуальними правами, який суд І інстанції не досліджував.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2020 у справі №500/1417/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 у справі №500/1417/19 скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та, зокрема, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь ОСОБА_1 6000,00 грн понесених судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в користь ОСОБА_1 568,56 грн понесених витрат, що пов`язані із прибуттям до суду.

Додатковою постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2020 заяву представника позивача Фльорківа О.В. про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування понесених судових витрат при розгляді справи судом першої інстанції задоволено частково. Присуджено на користь ОСОБА_1 суму понесених судових витрат у розмірі 9600,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

На виконання вищевказаних постанов в адміністративній справі №500/1417/19 27.07.2022 Тернопільським окружним адміністративним судом видано два виконавчих листи: щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь позивача 6000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу та 568,56 грн витрат, що пов`язані із прибуттям до суду, в якому зазначено дату набрання законної сили судовим рішенням: 19.02.2020 та строк пред`явлення виконавчого документа до виконання: до 20.02.2023; щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь позивача 9600,00 грн судових витрат в якому зазначено дату набрання законної сили судовим рішенням: 01.04.2020 та строк пред`явлення виконавчого документа до виконання: до 02.04.2023.

У лютому 2023 року позивач пред`явив до виконання вищевказані виконавчі листи, подавши відповідні заяви до Управління Державної казначейської служби України у Тернопільському районі Тернопільської області. Управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільському районі Тернопільської області листом №2-02-06/141 від 15.02.2023 повернуто виконавчі листи без виконання на підставі підпункту 6 пункту 9 Порядку №845 у зв`язку з письмовою заявою позивача про повернення виконавчих документів.

25.07.2023 (цією датою виконавчі листи здано на пошту) позивач повторно пред`явив до виконання оригінали виконавчих листів, виданих Тернопільським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №500/1417/19, подавши відповідні заяви до Управління, які отримано 02.08.2023.

Однак листом відповідача №04-10-3-10/2318 від 02.08.2023 виконавчі листи повернуто без виконання на підставі підпункту 1 пункту 9 Порядку №845. Так, у листі відповідачем вказано, що під час попереднього розгляду документів встановлено, що виконавчі документи пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку (строк пред`явлення виконавчих листів до 20.02.20233 та 02.04.2023).

Не погоджуючись з діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки виконавчі листи в адміністративній справі №500/1417/19 було пред`явлено позивачем до виконання в Управління Державної казначейської служби України у Тернопільському районі Тернопільської області в лютому 2023 року, у визначений у них трирічний строк пред`явлення до виконання: до 20.02.2023 та до 02.04.2023 відповідно, і 15.02.2023 такі виконавчі документи повернуто органом казначейства без виконання, дана обставина свідчить про переривання строків пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Судом першої інстанції досліджено копії виконавчих листів, виданих Тернопільським окружним адміністративним судом 27.07.2022 в адміністративній справі №500/1417/19 про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) коштів на користь ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах справи. Такі виконавчі документи містять відмітку Управління Державної казначейської служби України у Тернопільському районі Тернопільської області про їх повернення із зазначенням підстави та дати повернення, зокрема, вказано про повернення виконавчих листів без виконання відповідно підпункту 6 пункту 9 Порядку №845 (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа), дата повернення 15.02.2023. Зазначена відмітка засвідчена підписом відповідальної особи та скріплена гербовою печаткою відповідного органу Казначейства. Отже, отримавши 02.08.2023 від позивача виконавчі листи для пред`явлення до виконання, відповідач не міг не зауважити, що такі вже пред`являлися до виконання в іншому органі Казначейства у визначений в них строк.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції а частині відмови в задоволені позовних вимог, то в сили приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції надає оцінку спірним правовідносинам лише в частині задоволених позовних вимог, які оскаржуються відповідачем, оскільки позивач не є апелянтом по справі.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 вказаного Закону є виконавчими документами, на підставі яких підлягають примусовому виконанню рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 6 Закону №1404-VIII у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються податковими органами, а рішення щодо стягнення коштів - банками та іншими фінансовими установами.

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами.

Сторонами виконавчого провадження згідно з положеннями ст.15 ЗУ №1404-VIII є стягувач і боржник.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання регулює Закон України від 5 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон №4901-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 вказаного Закону Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація;

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу визначені статтею 3 Закону №4901-VI.

Так, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою, стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

У разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.

Стягувач має право повторно звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання рішення суду у визначені частиною другою цієї статті строки, перебіг яких починається з дня отримання стягувачем повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Отже, обчислення строку для оцінки своєчасності перерахування стягувачу коштів розпочинається з дати отримання необхідних документів та відомостей центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Крім того, вказана стаття Закону передбачає, що джерелом такого фінансування є рахунки боржника - конкретного державного органу.

У свою чергу, Держказначейство не є органом примусового виконання судових рішень і відповідно не здійснює заходів з примусового виконання рішень у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» особою на здійснення гарантованого державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, спори, що виникають під час виконання центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, судових рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 916/1227/16 (провадження №12-105гс18) та від 27 лютого 2019 року у справі № 913/356/15 (провадження № 12-5гс19), Верховного Суду у постанові від 10.02.2021 справа №200/7261/13-ц.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 (далі по тексту - Порядок №845)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Тобто, саме вказаним порядком передбачені окремі функції органів Казначейства для виконання рішень про стягнення коштів.

Відповідно до пп. 2 пункту 4 Порядку № 845 органи Казначейства, зокрема, вживають заходів до виконання виконавчих документів.

Отже, на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень, покладений обов`язок вживати заходи до виконання виконавчих документів.

Згідно з п.8 Порядку №845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Згідно з пунктом 9 Порядку №845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві, зокрема, у випадках, коли виконавчий документ пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що у лютому 2023 року позивач пред`явив до виконання виконавчі листи у справі №500/1417/19 в Управління Державної казначейської служби України у Тернопільському районі Тернопільської області, що не відповідало вимогам підпункту 24 Порядку №84, за змістом якого стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають зазначені у пункті 6 Порядку №845 документи до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням. Відтак листом Управління Державної казначейської служби України у Тернопільському районі Тернопільської області №2-02-06/141 від 15.02.2023 повернуто виконавчі листи без виконання у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа. 25.07.2023 позивач повторно пред`явив до виконання оригінали виконавчих листів, виданих Тернопільським окружним адміністративним судом в адміністративній справі №500/1417/19, подавши відповідні заяви до відповідача. Листом №04-10-3-10/2318 від 02.08.2023 відповідач повернув виконавчі листи без виконання у зв`язку з тим, що виконавчі документи було пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку.

За змістом абзацу дев`ятого пункту 6 Порядку №845 строки пред`явлення виконавчих документів перериваються в разі пред`явлення їх до виконання, надання органом (посадовою особою), який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішень про стягнення коштів.

Пункт 10 Порядку №845 передбачає, що стягувач має право повторно надсилати органові Казначейства повернутий виконавчий документ у встановлений пунктом 6 цього Порядку строк, перебіг якого починається з дня його повернення.

Пункт 6 Порядку №845 визначає, що виконавчі документи пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження». При цьому відповідно до частини першої статті 12 Закон №1404-VIII за загальним правилом виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Таким чином, вірно зазначено судом, що оскільки виконавчі листи в адміністративній справі №500/1417/19 було пред`явлено позивачем до виконання в Управління Державної казначейської служби України у Тернопільському районі Тернопільської області в лютому 2023 року, у визначений у них трирічний строк пред`явлення до виконання: до 20.02.2023 та до 02.04.2023 відповідно, і 15.02.2023 такі виконавчі документи повернуто органом казначейства без виконання, дана обставина свідчить про переривання строків пред`явлення виконавчих документів до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчих документів до виконання у зв`язку з їх пред`явленням до виконання, перебіг трирічного строку починається з дня їх повернення (15.02.2023), а відтак на момент повторного пред`явлення ОСОБА_1 виконавчих листів до виконання в Управління 25.07.2023 строк пред`явлення їх до виконання не пропущено, вказаний строк спливає 16.02.2026.

З огляду на фактичні обставини справи, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст.139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі №500/5131/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. В. Ніколін