Справа № 120/11593/23
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/11593/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало Павло Ігорович

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

12 лютого 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом Підприємства об`єднання громадян "Вінницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що підприємство об`єднання громадян "Вінницьке учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих" (ідентифікаційний код 03967493) перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Вінницькій області та зареєстроване як платник ПДВ (має пільги для підприємств, що засновані громадськими об`єднаннями осіб з інвалідністю).

Підприємство виготовляє різноманітне обладнання, зокрема вібраційні колодязні електронасоси кількох модифікацій, побутові електрокип`ятильники, тени для електричних плит, тени водяні, електросушарки для взуття тощо.

15.06.2021 між ТОВ "ФІНКАПС" (надалі Постачальник) та ПОГ "Вінницьке УВП УТОС" (надалі Покупець) укладено договір постачання № 15/06/21 (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність, а Покупець прийняти й оплатити на умовах, наведених у Договорі, товар, асортимент, кількість та ціна якого вказані у рахунках-фактурах та видаткових накладних, які є невід`ємними частинами Договору.

За умовами пункту 2.1 Договору ціна на товар встановлюється за домовленістю між сторонами з урахуванням додатної вартості і вказується у рахунках та видаткових накладних.

Згідно з пунктами 2.4, 2.5, 2.6 Договору розрахунок по цьому Договору здійснюється у національній валюті України (гривні) у безготівковій грошовій формі. Оплата всієї вартості товару 100% передплата від вартості товару (відповідно до рахунку або сертифікації). Датою оплати вартості товару вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили умови поставки, відповідно до яких строк поставки товару 10 робочих днів після отримання передплати від Покупця. Інші строки поставки товару узгоджуються сторонами у специфікаціях до цього Договору.

Водночас пунктами 4.1-4.2 Договору передбачено, що датою приймання товару вважається дата фактичної передачі товару Покупцю. Товар приймається Покупцем відповідно до видаткової накладної.

Так, на виконання умов вищезазначеного Договору, згідно з видатковою накладною від 03.03.2023 № 28 ТОВ "ФІНКАПС" передало ПОГ "Вінницьке УВП УТОС" товар (круг 16 ст. 40Х (об`єм 1 т)) загальною вартістю 93 360,00 грн, з них ПДВ 15 560,00 грн.

Крім того, відповідно до видаткової накладної від 03.03.2023 № 29 ТОВ "ФІНКАПС" передало ПОГ "Вінницьке УВП УТОС" товар (цинковий сплав ЦАМ 4-1 (об`єм 37,3 кг)) загальною вартістю 9847,20 грн, з них ПДВ 1641,20 грн.

Оплата придбаного у ТОВ "ФІНКАПС" товару підтверджується платіжними інструкціями № 3950 від 01.03.2023 на суму 93 360,00 грн та № 3958 від 01.03.2023 на суму 9487,00 грн та здійснена на підставі рахунків на оплату № 38 від 22.02.2023 та № 49 від 01.03.2023 відповідно.

Своєю чергою ТОВ "ВІНКАПС", як продавцем товару, складено та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні за № 1 від 01.03.2023 на суму 93 360,00 грн, з яких ПДВ 15 560,00 грн, та за № 2 від 01.03.2023 на суму 9847,20 грн, з них ПДВ 1641,20 грн.

Сума ПДВ за вказаними податковими накладними (17 201,00 грн) включена позивачем до складу податкового кредиту у декларації з ПДВ за березень 2023 року.

Також судом встановлено, що на виконання наказу ГУ ДПС у Вінницькій області від 16.05.2023 № 1417к, виданого на підставі пп. 19-1.1.6 п. 19-1.1 ст. 19-1, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 76, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 69.2 ст. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПОГ "Вінницьке УВП УТОС" щодо дотримання законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами перевірки складено Акт від 07.06.2023 № 9717/02-32-07-03/03967493, яким зроблено висновки про порушення позивачем вимог п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, що призвело до завищенню від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, за березень 2023 року на суму 17 201,00 грн.

Не погодившись з вказаними висновками, позивач подав письмові заперечення на акт перевірки від 20.06.2023 за вих. № 557, в яких просив відповідача переглянути висновки, викладені в акті перевірки.

Листом ГУ ДПС у Вінницькій області від 27.06.2023 № 21753/6/02-32-07-02-14 позивача повідомлено, що його заперечення залишено без задоволення, а висновки, наведені в Акті перевірки № 9717/02-32-07-03/03967493 від 07.06.2023, без змін.

29.06.2023 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № про зменшення ПОГ "Вінницьке УВП УТОС" розміру від`ємного значення суми ПДВ на суму 17 201,00 грн за березень 2023 року.

Вважаючи зазначене рішення контролюючого органу протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 14.1.181 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно із підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України, передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Абзацами першим-третім пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетне відшкодування відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначає стаття 200 ПК України.

Відповідно до пунктів 200.1, 200.2 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, підпункт "б" пункту 200.4 статті 200 ПК України встановлює такі обмеження: сума ПДВ, яку заявляють до відшкодування, має бути фактично сплачена в попередніх і звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до бюджету; сума заявленого відшкодування не може перевищувати реєстраційну суму, обчислену відповідно до п. 2001.3 ст. 200-1 ПК України на момент подання податкової декларації.

Окрім зазначених вище обмежень у ПК України немає жодних інших застережень щодо послідовності використання від`ємного значення ПДВ, у т. ч. стосовно погашення поточних податкових зобов`язань.

Таким чином, за змістом пункту 200.4 статті 200 ПК України суму від`ємного значення податку на додану вартість платник податків може використати в таких напрямках:

1) погасити або зменшити податковий борг із ПДВ (рядок 20.1 декларації);

2) заявити бюджетне відшкодування (рядок 20.2 декларації): а) на свій поточний рахунок в банку (рядок 20.2.1 декларації);

б) у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України (рядок 20.2.2 декларації);

3) зарахувати до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації).

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування (абзац перший підпункту 200.7.1, підпункт 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 ПК України).

Згідно із пунктом 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання) платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації кваліфікованого електронного підпису відповідно до закону.

Відповідно до пункту 200.10 статті 200 ПК України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Контролюючий орган має право протягом 60 календарних днів, що настають за граничним строком подання податкової декларації, а в разі якщо така податкова декларація надана після закінчення граничного строку за днем її фактичного подання провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг за період до 1 січня 2017 року у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу (пункт 200.11 статті 200 ПК України).

Водночас пунктом 200.12 статті 200 ПК України передбачено, якщо за результатами камеральної або документальної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

З аналізу наведених норм ПК України слідує, що платники податку отримують бюджетне відшкодування за умови узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 статті 200 ПК України, за результатами документальної перевірки.

При цьому для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. Право на бюджетне відшкодування частини від`ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 400/987/19 сформовано правову позицію, згідно з якою наявність податкової накладної та факт реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних не є єдиною та достатньою підставою, яка надає право платнику податку на додану вартість на віднесення сум сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість до податкового кредиту, оскільки таке право виникає за правилами приписів підпунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у т. ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Відтак наявність зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної є однією із обов`язкових, але не єдиних умов, які надають право відносити суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

За визначенням статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі Закон № 996-XIV) первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до статті 1 Закону № 996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, господарські операції, які зумовлюють наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду й відображають реальність таких операцій, повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом встановлено, що причиною виникнення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту ПОГ "Вінницьке УВП УТОС" є, зокрема, придбання позивачем у березні 2023 року товару (металевих кругів та цинкового сплаву) у постачальника ТОВ "ФІНКАПС" на загальну суму 103 027,00 грн, в т. ч. ПДВ 17 201,20 грн.

При цьому реальність здійснення відповідних господарських операцій повністю підтверджується сукупністю усіх необхідних та належно оформлених документів, а саме: договором поставки № 15/06/21 від 15.06.2021; рахунками на оплату товару № 38 від 22.02.2023 та № 49 від 01.03.2023; платіжними інструкціями № 3950 від 01.03.2023 та № 3958 від 01.03.2023; видатковими накладними № 28 від 03.03.2023 та № 29 від03.03.2023 (а.с. 49-61).

На підтвердження факту використання придбаного товару для здійснення виробничої діяльності позивачем також надано документацію щодо оприбуткування товару, його переміщення із загального складу підприємства до виробничого заготівельного цеху та подальшого використання такого товару для виготовлення комплектуючих до вібраційних водяних насосів (а.с. 62-77).

Крім того, судом встановлено, що на виконання своїх договірних зобов`язань та у зв`язку з поставкою позивачу товару, ТОВ "ФІНКАПС" відповідно до вимог п. 201.1 ст. 201 ПК України склало та зареєструвало у встановленому законодавством порядку податкові накладні за № 1 від 01.03.2023 на суму 93 360,00 грн, з яких ПДВ 15 560,00 грн, та за № 2 від 01.03.2023 на суму 9847,20 грн, з яких ПДВ 1641,20 грн.

Отже, враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що позивачем було неправомірно сформовано податковий кредит на загальну суму 17 201,00 грн по взаєморозрахунках із постачальником (продавцем) товару ТОВ "ФІНКАПС" за березень 2023 року.

Оцінюючи доводи контролюючого органу щодо нереальності спірних господарських операцій, суд зазначає таке.

Щодо тверджень відповідача про наявність рішення про відповідність ТОВ "ФІНКАПС", як платника ПДВ, критеріям ризиковості від 11.04.2023 № 69223, то суд враховує, що це рішення прийнято у квітні 2023 року, тоді як постачання товару позивачу відбулося ще 03.03.2023.

До того ж податкове законодавство України не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто позивач не може відповідати за порушення, допущені постачальниками, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цих осіб. Проте посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Зрештою, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Суд наголошує на тому, що норми чинного законодавства не ставлять в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб`єктами господарювання.

Крім того, під час розгляду справи судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що ПОГ "Вінницьке УВП УТОС" співпрацювало з ТОВ "ФІНКАПС" з лютого 2020 року і тільки за договором № 15/06/2021 від 15.06.2021 цим товариством було поставлено позивачу товару на загальну суму 848 908,83 грн. Відтак немає підстав стверджувати, що позивач не обачно обирав свого контрагента або ж мав передумови ставити під сумнів його добросовісність, як платника податків.

Щодо недоліків у видаткових накладних, на які посилається ревізор (не зазначено посади і прізвища особи, яка є відповідальною за здійснення операції від імені ПОГ "Вінницьке УВП УТОС"), то з огляду на фактично встановлені обставини та сукупність усіх необхідних документів, якими підтверджується реальність господарської операції, суд визнає відповідні недоліки формальними і такими, що не можуть бути самостійною підставою для відмови платнику ПДВ у формуванні податкового кредиту. Аналогічного висновку неодноразово доходив Верховний Суд, зокрема у постанові від 12.06.2018 у справі № 825/3419/14.

При цьому суд враховує, що видаткові накладні містили підпис отримувача товару (за довіреністю) та печатку підприємства, а в ході проведення перевірки позивач надав відповідачу обґрунтовані пояснення про те, що відповідальною за отримання товару була саме комірник ОСОБА_1 , яка після виявлення недоліків проставила свої дані на накладних.

Щодо відсутності у подорожньому листі точної адреси навантаження товару, то такі доводи контролюючого органу суд оцінює критично та до уваги не бере.

По-перше, подорожні листи не є обов`язковими до оформлення документами, про що слушно зазначає позивач в адміністративному позові. Водночас чинним законодавством не передбачено вимог до правильності їх заповнення, що автоматично нівелює значущість аргументів відповідача в цій частині.

По-друге, за умовами договору поставки товар передається від постачальника до покупця, тобто позивача, на підставі видаткової накладної та за наявності передоплати. Як з`ясовано судом, відповідних умов сторони дотрималися і товар передавався позивачу саме на підставі видаткових накладних, складених і оформлених належним чином. Своєю чергою це додатково свідчить про неправомірність посилання відповідача на неналежність заповнення подоржнього листа.

По-третє, як видно зі змісту подорожнього листа № 1 від 2-3.03.2023, відбувши у відрядження в м. Київ, транспортний засіб позивача отримав товар від декількох постачальників, в тому числі ТОВ "ФІНКАПС". Відтак суд погоджується з доводами позивача про те, що у подорожньому листі правомірно зазначено про те, що товар перевозився з м. Києва (за маршрутом Вінниця-Київ-Вінниця), без посилання на точну поштову адресу.

Щодо наявної в інформаційних базах ДПС інформації про контрагента позивача ТОВ "ФІНКАПС", то суд зазначає, що податкова інформація не є тим джерелом отримання даних, які згідно з положеннями статті 83 Податкового кодексу України можуть слугувати підставою для висновків контролюючих органів під час проведення перевірок, не заснована на безпосередньому аналізі первинних документів і не є належним доказом у розумінні процесуального закону. Тому така інформація не може бути доказом вчинення порушень податкового законодавства платником (позиція наведена у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2022 року у справі № 420/8924/20).

Суд повторює, що відповідно до підпунктів 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і підставою для нарахування сум податку, що відноситься до податкового кредиту. Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку.

Таким чином, в разі видачі покупцю контрагентом, який зареєстрований як платник ПДВ, податкових накладних з усіма необхідними реквізитами, визначеним законом, такий покупець має право на включення цього податку до складу податкового кредиту за звітній податковий період.

Отже, визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є відповідність податкової накладної порядку її заповнення та подальше використання придбаних товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до матеріалів справи у позивача наявні податкові накладні, отримані від контрагента, належним чином зареєстровані в ЄРПН, які є обов`язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту. Дефектність цих первинних документів в ході перевірки не виявлено.

За змістом Акту перевіркою не встановлено порушень реєстрації податкових накладних, щодо правильності реєстрації яких були надані всі необхідні документи.

Водночас надані позивачем документи є достатнім доказом підтвердження фактичного виконання спірних господарських операцій, а саме отримання позивачем придбаного товару та його використання для безпосередньої господарської діяльності підприємства. Підтвердженим суд вважає також місце отримання, обсяги товару та їх безготівкову оплату.

При вирішення податкових спорів суд виходить із презумпції добросовісності платника, яка резюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди, є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Слід зазначити, що недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, водночас такі докази податковим органом в акті перевірки не наведено та реальність виконання господарських операцій не спростовано, як і не зазначено жодних належних доказів на підтвердження того, що визначені умовами договорів не виконано.

При цьому чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів, працівників у штаті, подання або не подання податкової звітності.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме: платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Так, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "БУЛВЕС АД" проти Болгарії" (заява № 3991/03) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку ЄСПЛ, такі вимоги стали б надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

А у рішенні по справі "Інтерсплав проти України" (заява № 803/02) ЄСПЛ вказав на те, що у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Отже, притягнення суб`єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст. ст. 207 і 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб`єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалася у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 27.04.2022 у справі № 200/5932/19-а.

Одночасно суд зазначає, що реальність вчинюваної господарської операції це встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов`язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності.

Наведені в Акті висновки контролюючого органу не спростовують фактичного руху активів позивача, а відповідно до його змісту оплата за договорами підтверджена, що доводиться і платіжними документами, наданими до перевірки.

Як уже зазначено вище, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість, який у подальшому приймає участь у формуванні сум бюджетного відшкодування, є факт реального здійснення операцій з придбання товарів та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Оцінка судом обставин справи базується на наданих доказах, їх належності та переконливості, в поєднанні з принципами КАС України.

Відтак, проаналізувавши аргументи сторін щодо взаємовідносин позивача із ТОВ "ФІНКАПС", суд не погоджується із висновком відповідача про відсутність реального характеру у спірних господарських операцій з цим контрагентом за березень 2023 року.

Отже, ПОГ "Вінницьке УВП УТОС" правомірно відображено по взаєморозрахунках із вказаним постачальником податковий кредит на загальну суму 17 201,00 грн.

З огляду на викладене суд вважає, що Акт від 07.06.2023 № 9717/02-32-07-03/03967493 про результати документальної позапланової перевірки позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість прийнятий без врахування усіх фактичних обставин та належного дослідження і оцінки наданих до перевірки документів податкового-бухгалтерського обліку, є помилковими та не доводяться належними й допустимими доказами, внаслідок чого було прийняте неправомірне і таке, що порушує законні права та інтереси платника податкове повідомлення-рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Частинами першою, другою статті 6 КАС України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з позицією ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (заява № 36985/97, рішення від 23 липня 2002 року, пункт 110), адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи повинні бути розглянуті на підставі наданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів мусять саме податківці.

Також відповідно до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.