Справа № 345/6153/23
Суддя: Кардаш О. І.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №345/6153/23
Провадження № 2-а/345/3/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2024 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі :

головуючої - судді Кардаш О.І.

за участю секретаря судового засідання Боднар Н.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 15.11.2023 інспектором сектору реагування патрульної поліції Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Базюком М.І. винесено постанову серії ЕАТ № 8147116 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 510 грн. Зокрема, згідно оскаржуваної постанови позивач начебто 15.11.2023 о 17.35 год. рухаючись за кермом автомобіля в м. Калуш по вул. С.Бандери, 65 порушила ПДР, а саме під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції не увімкнула світлову аварійну сигналізацію, чим порушила п. 9.9б ПДР України. Зазначає, що правил дорожнього руху вона не порушувала, а з боку посадової особи поліції допущено ряд порушень при винесенні оскаржуваної постанови та не забезпечено об`єктивний розгляд справи. При цьому зазначає, що єдиним доказом вчинення нею правопорушення є постанова про адміністративне правопорушення. Окрім того, автомобіль під її керуванням було зупинено безпричинно працівниками поліції. На її думку , причиною зкпинки було те, що даний автомобіль належить її братові, ОСОБА_2 , якого окремі працівники поліції безпідставно та свавільно переслідують та неодноразово складають відносно нього протоколи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП за надуманим приводом, нібито керування автомобілем в стані наркотичного сп`яніння. При цьому, всі чотири протоколи відносно її брата рішеннями судів закрито за відсутністю в його діях складу та події зазначеного адміністративного правопорушення. Окрім того, факт безпідставних переслідувань та неправомірних дій зі сторони працівників поліції в день 15.11.2023 року підтверджується відеозаписом з мобільного телефону, який вела пасажир автомобіля ОСОБА_3 , який долучено до матеріалів справи.

Також, проаналізувавши норми ч. 2 ст. 122 КУпА вважає, що в одному випадку увімкнення аварійної сигналізації виникає за передбачених та визначених умов, а у іншому випадку встановлений обов`язок подання попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, при чому за не виконання вказаних вимог відповідальність передбачена частиною другою статті 122 КУпАП. Диспозицією частини 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Вказаною нормою не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому, зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку.

З урахуванням викладеного вище вважає, що навіть порушення водієм вимог підпункту «б» пункту 9.9 Правил дорожнього руху, що полягає у не увімкненні аварійної світлової сигналізації після зупинки на вимогу поліцейського, не може бути кваліфіковане за частиною 2 статті 122 КУпАП, оскільки в даному випадку відсутній факт порушення правил користування попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку.

Враховуючи вищезазначене вважає протиправним притягнення її до відповідальності за правопорушення, якого вона не вчиняла.

Як наслідок, з постановою про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП не погоджується та просить її скасувати.

Ухвалою суду від 27.11.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Представник відповідача ГУНП в Івано-Франківській області Бичай Н.Р. подав до суду відзив на позовну заяву відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечив, оскільки встановивши факт порушення водієм ПДР України, з урахуванням вимог чинного законодавства, відносно ОСОБА_4 було винесено оскаржувану постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Наголосив на тому, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП Інспектор СРПП Базюк М.І. ознайомив правопорушника із ст. 63 Конституції України та ст. 268, 289 КУпАП, про що свідчить підпис Позивача у п. 8 Постанови, заслухав пояснення ОСОБА_1 . Копію Постанови ОСОБА_1 вручено, про що свідчить її ж підпис у п. 9 Постанови. Таким чином, розглядаючи дану справу, інспектором СРПП Базюком М.І. було з`ясовано всі обставини, які підлягають з`ясуванню. Поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, будь-яких порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не допускав. Зазначено, що строк зберігання відеозаписів становить: 1) з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА,- 30 діб; подія за участі ОСОБА_1 мала місце 15.11.2023, а тому на даний час відеозапис події з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції не представляється можливим його надати, у зв`язку із його знищенням (станом на 21.12.2023).

Щодо тверджень та посилань Позивача на те, що «працівниками поліції зупиняється даний ТЗ, оскільки він належить її брату» та посилання на ніби-то «неодноразові складання протоколів відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП» зазначив наступне. ГУНП в Івано-Франківській області критично ставиться до такої позиції, оскільки, звертають увагу, що розглядом цієї справи є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а не розгляд справи та скасування протоколу про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП. Дана позиції аж ніяк не відноситься до розглядуваного предмету спору у справі №345/6153/23. У свою чергу, наведена вище позиція, більше того, ніяким чином не підтверджена.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно постанови серії ЕАТ № 8147116 від 15.11.2023 позивач по справі ОСОБА_1 , зокрема, 15.11.2023 о 17:35:05 год. в м. Калуші по вул. С.Бандери, 65 керувала автомобілем та порушила ПДР, а саме під час зупинки транспортного засобу працівниками поліції не увімкнула світлову аварійну сигналізацію, чим порушила п. 9.9.б ПДР України, порушення ввімкнення аварійної світлової сигналізації при зупинці працівниками поліції або внаслідок засліплення водія світлом фар. У зв`язку з цим, на позивача накладено стягнення в межах ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу.

Відповідно до ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 за № 1306 (далі ПДР).

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 9.9 (б) ПДР передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Згідно частиною другою статті 122 КУпАП порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України № 580-VIII від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

За вимогами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з пунктами 1, 2, 9, 10 розділу ІІІ, пункту 1 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема частиною другою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті121, статтями121-1,121-2, частинами першою, другою і третьою статті122, частиною першою статті123, статтею124-1, статтями125,126, частинами першою, другою і третьою статті127, статтями128,129, статтею132-1, частинами шостою і одинадцятою статті133-1, частинами першою, другою і третьою статті140 КУпАП.

Згідно з п. 10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тобто, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року(далі -Інструкція № 1026), під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІІ Інструкції № 1026 відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія.

Як видно з матеріалів справи, подія за участі ОСОБА_1 у якій останньою порушено п. 9.9б ПДР України, яка мала місце 15.11.2023 у АДРЕСА_1 - фіксувалась за допомогою технічних приладів, які використовуються у діяльності поліції, та поліцейських зокрема. Однак, згідно абз. 3 Розділу 8 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затв. Наказом МВС від 18.12.2018 № 1026 - Строк зберігання відеозаписів становить: з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛА,- 30 діб. Тобто подія за участі ОСОБА_1 мала місце 15.11.2023, а тому на даний час відеозапис події з нагрудної камери (відеореєстратора) працівника поліції не представилась можливим його надати, у зв`язку із його знищенням (станом на 21.12.2023).

Однак, з наданих позивачем суду відеодоказів, які оглянуто судом, видно, що 15.11.2023 о 17 год. 35 хв., на автомобілі ОСОБА_1 під час розгляду справи не були увімкнутими аварійні світлові вогні, що підтверджує порушення ним вимоги п. 9.9.б ПДР (а.с.13).

При цьому суд зазначає, що згідно норми пункту 9.9 (б) ПДР передбачає, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського, тобто її необхідно увімкнути при зупинці і тримати увімкнутою протягом всього часу цієї зупинки.

Враховуючи наведене, беручи до уваги надані докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд , вважає, що відповідачем належно встановлено вину позивача у вчиненні ОСОБА_1 вказаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

Вказана відеофіксація спростовує твердження позивача про те, що вона не вчиняла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З даного приводу суд вважає за необхідне також зазначити, що ОСОБА_1 в поданому позові підтвердила, що справді 15.11.2023 вона рухалася по вул. С.Бандери що в м.Калуш та була зупинена працівниками поліції. Дані твердження узгоджуються з переглянутим відеозаписом та не суперечать одні одним, а тому розцінюються судом як належний та допустимий доказ.

Разом з тим, позивач будь-яких доказів на спростування доводів відповідача по факту вчинення ним адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУПАП не надала, як і не надала доказів на підтвердження своїх тверджень, що ПДР України вона не порушувала.

Щодо тверджень на посилань ОСОБА_1 на те, що працівниками поліції здійснено зупинку транспортного засобу, яким вона керувала у зв`язку з тим, що даний ТЗ, належить її брату, відносно якого неодноразово складалися протоколи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, то суд критично ставиться до такої позиції, оскільки розглядом цієї справи є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а не розгляд справи та скасування протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП відносно її брата.

Щодо доводів позивача про те, що поліцейським невірно визначено кваліфікацію правопорушення в оскаржуваній постанові, оскільки неувімкнення аварійної сигналізації повинно кваліфікуватися за статтею 125 КУпАП, а не за частиною другою статті 122 КупАП, через те, що ця норма передбачає накладення штрафу за порушення користування попереджувальними сигналами, до яких відноситься аварійна сигналізація, при початку руху чи зміні його напрямку, суд зазначає, що у цьому випадку мається на увазі порушення користування зовнішніми освітлювальними приладами, до чого також відноситься увімкнення аварійної сигналізації згідно з розділом 19 ПДР і це не пов`язано з початком руху чи зміною його напрямку.

Суд також зазначає, що ним не встановлено порушень при винесенні поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП Інспектор СРПП Базюк М.І. ознайомив правопорушника із ст. 63 Конституції України та ст. 268, 289 КУпАП, про що свідчить підпис Позивача у п. 8 Постанови, заслухав пояснення ОСОБА_1 . В подальшому Інспектор СРПП Базюк М.І проінформував Позивача про не увімкнення після зупинки працівниками поліції аварійної світлової сигналізації (п. 9.9 «б» ПДР), надав змогу самій пересвідчитись про порушення ПДР та вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. 15.11.2023 року Інспектором СРПП Базюк М.І була винесена постанова серії ЕАТ №8147116 про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП та ознайомлено ОСОБА_1 з її змістом, шляхом надання постанови для особистого ознайомлення, а також було запропоновано їй отримати копію постанови, відповідно до вимог ст. 285 КУпАП. Копію Постанови ОСОБА_1 вручено, про що свідчить її ж підпис у п. 9 Постанови (а.с.12).

Таким чином, розглядаючи дану справу, інспектором СРПП Базюком М.І. було з`ясовано всі обставини, які підлягають з`ясуванню. Поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги, що дотримання ПДР України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , інспектор СРПП Базюк М.І. діяв правомірно, в межах своїх повноважень у спосіб передбачений законом, оскаржувана постанова є законною та такою, що не підлягає скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 241-246, 286 КАС України,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП в Івано-Франківській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Постанову серії ЕАТ № 8147116 від 15.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: