Справа № 420/17492/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління служби судової охорони у Херсонській області (вул. Перекопська, 5, м. Херсон, 73003, ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління служби судової охорони у Херсонській області, в якій позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ТУ ССО у Херсонській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 у розмірі 30000 грн. щомісячно;

зобов`язати ТУ ССО у Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 у розмірі 30000,00 грн. щомісячно з 24.02.2022 по 14.08.2022;

стягнути з ТУ ССО у Херсонській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробiтнiй платні в розмірі 48278,37 грн.;

зобов`язати ТУ ССО у Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , матеріальну допомогу оздоровлення (в розмiрi мiсячного грошового забезпечення 19977,26 грн.) та матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань (у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення), які є обов`язковими відповідно до Постанови КМУ №289 від 03.04.2019;

зобов`язати ТУ ССО у Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , вихiдну допомогу при звiльненнi зi служби у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 2 повних роки служби та грошову компенсацію за 26 календарних днiв невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за фактичний час служби у 2022 році.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у трудових відносинах із Територіальним управлінням служби судової охорони України у Херсонській області та був звільнений із займаної посади 14.08.2022 року за віком.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX), у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

28.02.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового i начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), якою з 24 лютого 2022 року встановлено співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду у розмірі 30000 грн.

Позивач зазначив, що вказана додаткова винагорода у розмірі 30000 грн. йому не нараховувалась та не виплачувалась, а на адвокатський запит щодо здійснення нарахування та виплати грошових коштів у відповідності до вказаної постанови відповідачем було надано відповідь, з якої слідує, що ненарахування та невиплата додаткової винагороди сталися через відсутність бюджетних асигнувань.

Посилаючись на рішення ЄСПЛ у справі Кечко проти України, позивач зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

На переконання позивача, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

Отже, позивач вважає, що такою бездіяльністю відповідач порушив його право на виплату визначених відповідними нормативно-правовими актами доплат до грошового забезпечення позивача як посадової особи ТУ ССО в Херсонській області.

Крім цього, позивач зазначив, що відповідач ТУ ССО у Херсонській області, не зважаючи, що у своєму листі підтвердив факт продовження трудових правовідносин із позивачем повністю припинив виплату позивачу заробітної плати. Станом на момент подання позовної заяви заробітна плата відповідачу повністю не виплачена за червень, липень та частину серпня 2022 року по день фактичного звільнення 14.08.2022 року. За таких обставин та у відповідності до ст. 115 КЗпП України, позивач стверджує, що відповідач окрім додаткової винагороди повинен виплатити позивачу заборгованість за два з половиною місяці із заробітної плати із розрахунку 7050 посадовий оклад, +2100 грн. оклад за спеціальні звання, + 3660 грн. надбавка за стаж служби, + 4483,50 грн. надбавка за особливості проходження, +2326,50 грн. премія, +357 грн. індексація, служби Х 2 місяці. = 39954,52 грн. 35400 грн. та 12 днів (19977,26/24 робочих дні та помножити на 10 робочих до моменту фактичного звільнення = 8323,85 грн., тобто всього 48278,37 грн.

Також позивач вважає, що відповідачем протиправно за час несення позивачем служби з 01.01. по 14.08.2022 року останньому не було нараховано та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення (в розмірі місячного грошового забезпечення - 19977,26 грн.) та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення), які є обов`язковими відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289. При цьому, як зазначив позивач, маючи за Законом обов`язок виплатити всю заборгованість по виплаті із заробітної плати, у тому числі вихідну допомогу за 2 повних роки служби, компенсацію за планову невикористану відпустку за 26 днів 2022 року, відповідач без жодних на те правових причин не здійснив зазначеної виплати, чим порушив права позивача та приписи КЗпП.

З підстав викладеного, вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 року позовна заява була залишена без руху, а позивачу було надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.01.2023 року позивачу було продовжено строк на усунення недоліків.

27.01.2023 року до суду надійшла уточнена позовна заява з доданими документами, якою недоліки позову були усунуто. При цьому позивач уточнив прохальну частину позову.

Ухвалою суду від 03.02.2023 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Електронний примірник ухвали про відкриття провадження від 03.02.2023 року та сканкопія адміністративного позову були направлені на електронну адресу відповідача 06.02.2023 року.

Також належним чином засвідчена копія ухвали про відкриття провадження від 03.02.2023 року була направлена на адресу відповідача зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 73003, Херсонська обл., місто Херсон, вул. Перекопська, 5.

Проте, до суду від Відповідача повернулось поштове відправлення з вкладеним, що не вручено адресату з підстав «адресат відсутній за вказаною адресою».

Крім того, належним чином засвідчена копія ухвали про відкриття провадження від 03.02.2023 року була направлена на адресу тимчасового розташування Територіального управління ССО в Херсонській області: 25006, Кіровоградська обл.., м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 33.

Однак, вказане поштове відправлення також було повернуто з вкладеним, що не вручено адресату з підстав «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про встановлений ухвалою суду від 03.02.2023 року строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відзив на адміністративний позов у встановлений судом строк, а також станом на час розгляду справи до суду не надходив.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Станом на час розгляду справи від відповідача не надходило жодних повідомлень щодо неможливості надання відзиву.

Ухвалою суду від 04.04.2023 року провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Верховного суду по зразковій справі №260/3564/22.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень 10.10.2023 оприлюднено постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 по справі № 260/3564/22 про залишення в силі рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року.

Вказана постанова набрала законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Ухвалою суду від 25.12.2023 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 25.12.2023 року витребувано:

зі Служби судової охорони належним чином засвідчені копії: наказу Служби судової охорони від 20.04.2022 № 147 "Про тимчасове переміщення командування, співробітників та інших працівників територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області (зі змінами), наказу Служби судової охорони від 06.05.2022 № 167 "Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії" (зі змінами), наказу Служби судової охорони від 06.05.2022 №168 Про відсторонення від виконання обов`язків", наказу Служби судової охорони від 18.05.2022 № 186 "Про тимчасове переміщення співробітників та інших працівників з тимчасово окупованих територій України";

з Територіального управління Служби судової охорони в Херсонській області інформацію у вигляді належним чином засвідчених доказів щодо проходження ОСОБА_1 служби у Територіальному управлінні служби судової охорони в Херсонській області, зокрема, але не виключно, належним чином засвідчену копію наказу Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області від 01.06.2022 №219 о/с «Про призупинення виплати грошового забезпечення»; належним чином засвідчені докази невиходу ОСОБА_1 на територію підконтрольну Україні та невиконання службових обов`язків з 01.06.2022 року; інформацію щодо відновлення виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 (якщо таке мало місце); належним чином засвідчену довідку про нараховане та виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з червня 2022 року по дату звільнення 14.08.2022 року; розрахунок сум грошового забезпечення нарахованих та виплачених ОСОБА_1 при звільненні.

Даною ж ухвалою зобов`язано Службу судової охорони та Територіальне управління служби судової охорони в Херсонській області надати до Одеського окружного адміністративного суду витребувані докази протягом семи днів з дня отримання копії даної ухвали.

05.01.2024 року на виконання ухвали суду від 25.12.2023 року від Територіального управління служби судової охорони в Херсонській області надійшли витребувані документи, окрім розрахунку сум грошового забезпечення нарахованих та виплачених ОСОБА_1 при звільненні.

15.01.2024 року до суду на виконання ухвали суду від 25.12.2023 року надійшли витребувані документи від Служби судової охорони.

Інші заяви, клопотання та додаткові докази до суду не надходили.

З огляду на зазначене суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Позивач ОСОБА_1 , з 09 червня 2020 року проходив службу у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Херсонській області, що підтверджується довідкою Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області від 02.01.2024 року №52.05-276 та листом за вих№52.2-103 від 15.07.2022 року Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області.

Відповідно до Наказу Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області №304 о/с від 12.08.2022 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в службі судової охорони у запас Збройних Сил України за п.п. 3 (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на службі) п. 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками служби судової охорони.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Станом на дату подання цієї позовної заяви, а також на час вирішення справи по суті, в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) установлено, що на період дії воєнного стану, зокрема, співробітникам Служби судової охорони виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно.

У період з 19.07.2022 (дата набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 793) розмір цієї додаткової винагороди для співробітників Службової судової охорони міг становити до 30 тис грн пропорційно в розрахунку на місяць, а порядок і умови її виплати має визначатися керівником відповідного органу.

З матеріалів справи вбачається, що в інтересах позивача, а також інших співробітників Служби судової охорони, адвокатом Буженко Ю.С. було здійснено адвокатський запит до ТУ ССО у Херсонській області щодо надання інформації стосовно виплати грошового забезпечення, у тому числі, позивачу.

У відповідь на адвокатський запит відповідач листом вих№52.2-103 від 15.07.2022 року повідомив, що територіальним управлінням Служби судової охорони у Херсонській області накази щодо виплати співробітникам додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 не видавались та відповідно нарахування і виплати за період з 24 лютого 2022 року по теперішній час не здійснювались. Додатково проінформовано, що співробітники, які перебувають на тимчасово окупованій території зі служби в Службі судової охорони не звільнялися. На виконання вимог п.п. 1.2. п. 1. наказу Служби судової охорони від 18.05.2022 № 186 «Про тимчасове переміщення співробітників та інших працівників з тимчасово окупованих територій України», наказом територіального управління Служби від 01.06.2022 № 219 o/с «Про призупинення виплати грошового забезпечення», співробітникам, які залишились на тимчасово окупованій території призупинено нарахування грошового забезпечення. Наказом Служби судової охорони від 20.04.2022 № 147 «Про тимчасове переміщення командування, співробітників та інших працівників територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області», визначено тимчасове місце дислокації територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області в м. Кропивницький Кіровоградської області з розташуванням в приміщенні територіального управління Служби судової охорони у Кіровоградській області. Враховуючи, що вищезазначені співробітники в порушення вимог наказу Служби судової охорони від 18.05.2022 № 186 «Про тимчасове переміщення співробітників та інших працівників з тимчасово окупованих територій України» не вийшли на територію підконтрольну України, не прибули до місця тимчасової дислокації територіального управління Служби у м. Кропивницький та не приступили до виконання службових обов`язків за призначенням, з 01.06.2022 їм було призупинено нарахування грошового забезпечення, як відсутнім на службі.

Відповідно до довідки про нарахування та виплату грошового забезпечення за період з 01 лютого 2022 року по 30 червня 2022 року, яка видана начальнику служби інформаційно-аналітичної роботи підполковнику Служби судової охорони ОСОБА_1 , додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 за період з лютого 2022 року по червень 2022 року, позивачу нарахована та виплачена не була. У червні 2022 року грошове забезпечення не нараховане та не виплачене взагалі.

Суд враховує, що відповідач не заперечує факту того, що накази про виплату позивачу додаткової винагороди у розмірі 30000 грн не видавалися, додаткова винагорода не нараховувалася та не виплачувалася.

Також, як вбачається з листа за вих. №52.2-103 від 15.07.2022 року, відповідач підтверджує факт ненарахування та невиплати позивачу з 01.06.2022 року грошового забезпечення.

Отже, в силу приписів частини 1 статті 78 КАС України зазначені обставини визнаються сторонами, а тому ці обставини є доведеними і доказуванню не підлягають.

Також судом встановлено, що відповідно до Наказу Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області №304 о/с від 12.08.2022 року одноразова грошова допомога при звільненні зі служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за два повних роки служби та грошова компенсація за 26 календарних днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за фактичний час служби у 2022 році підполковнику Служби судової охорони ОСОБА_1 не виплачено. Допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення у 2022 році не отримав. Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2022 році не надавалась.

Вважаючи, що відмова ТУ ССО у Одеській області у нарахуванні та виплаті додаткової винагороди як однієї зі складових грошового забезпечення з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань, а також невиплата грошового забезпечення за червень серпень 2022 року та не проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні, порушує право особи мирно володіти своїм майном, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах (частина перша); Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна Державній судовій адміністрації України (частина друга); Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби (частина четверта); територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи (частина шоста); фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина сьома).

Згідно з частиною першою статті 165 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

У силу частини другої цієї статті грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 289 від 3 квітня 2019 року, затверджено схему посадових окладів за посадами окремих категорій співробітників Служби судової охорони, які займають керівні посади; тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів співробітників Служби судової охорони; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони; схему тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони; розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони.

Пунктом 2 вказаної постанови установлено, що розміри посадових окладів, окладів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно із схемою тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони та схемою тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони, затверджених цією постановою; а порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі - Порядок №384).

Відповідно до вимог пункту 3 Порядку №384, грошове забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби, інтенсивності та умов служби, почесного звання, спортивного звання.

Згідно з вимогами п. 4-7 вказаного Порядку грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; надбавка за стаж служби. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Пунктами 9-10 Порядку передбачено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

З аналізу наведених норм слідує, що співробітники служби Судової охорони за рахунок коштів державного бюджету отримують грошове забезпечення у межах затверджених фондів оплати праці, яке складається із основних виплат, додаткових та одноразових виплат.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28 лютого 2022 року прийнята постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 3 вказаної постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 внесені, зокрема, такі зміни до постанови №168:

- в абзаці першому пункту 1 постанови слова і цифри "додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно" замінено словами і цифрами "додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць";

- пункт 1 постанови доповнено новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»;

- доповнено постанову пунктом 21, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Наказом ДСА України від 31 жовтня 2022 року №396 затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (далі - Порядок №396).

Згідно з вимогами п. 3 Порядку №396 додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.

Пунктом 7 Порядку №396 унормовано, що додаткова винагорода виплачується в таких розмірах: 30000 гривень співробітникам, які проходять службу в районах ведення бойових дій, пропорційно в розрахунку на місяць; 10000 гривень іншим співробітникам пропорційно в розрахунку на місяць; 100000 гривень співробітникам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

За приписами пункту 4 Порядку №396 виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.

У пункті 2 постанови Кабінету Міністрів України від 7 липня 2022 року №793 та пункті 4 наказу ДСА України від 31 жовтня 2022 р. №396 передбачено, що ці нормативно-правові акти набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Отже, з 24 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду, яка підлягає їм виплаті в порядку та на умовах, визначених ДСА України.

Суд зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу як співробітнику Служби судової охорони вказаної додаткової винагороди з мотивів відсутності необхідних бюджетних асигнувань.

Вирішуючи питання наявності права у позивача щодо отримання на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень, суд виходить з наступного.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з вимогами ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Цьому визначенню відповідає й поняття грошового забезпечення, що відповідно до закону виплачується за рахунок держави військовослужбовцям, поліцейським, особам рядового і начальницького складу за проходження державної служби особливого характеру.

Згідно з вимогами ст. 165 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з основних і додаткових його видів та виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

До додаткових видів грошового забезпечення Порядок №384 відносить, зокрема, винагороди.

Виходячи з цього, встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода є складовою грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони, яку держава взяла на себе обов`язок виплачувати їм на період дії воєнного стану в Україні.

У первинній редакції постанови Кабінету Міністрів України №168 розмір додаткової винагороди для співробітників Служби судової охорони, крім тих із них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, був визначений у фіксованому розмірі 30000 гривень щомісячно.

Водночас, з урахуванням змін до постанови №168, внесених Кабінетом Міністрів України постановою від 7 липня 2022 року №793, розмір цієї додаткової винагороди визначений у граничному розмірі «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Проте в обох зазначених постановах Кабінету Міністрів України (№168 і №793) передбачено, що вони набирають чинності з дня їх опублікування та застосовуються з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до вимог частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, надаючи тлумачення статті 58 Конституції України у Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший і другий пункту 2 мотивувальної частини Рішення).

У Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп і від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 зроблено аналогічні висновки про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Водночас Конституційний Суд України звернув увагу на те, що частина перша статті 58 Конституції України передбачає винятки із конституційного принципу неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001).

Крім того, у своїх рішеннях Конституційний Суд України постійно наголошує на тому, що ключовим у питанні розуміння гарантованого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Отже, державні установи повинні бути послідовними щодо прийнятих ними нормативних актів, а також дотримуватися розумної рівноваги між передбачуваністю (довірою, законними очікуваннями, впевненістю) особи і тими інтересами, заради забезпечення яких у регулювання вносяться зміни. Повага до такої впевненості, як зазначав Європейський суд з прав людини, має бути мірою правового захисту у внутрішньому праві проти свавільного втручання державних органів у гарантовані права (пункт 156 Рішення у справі "Kopecky проти Словаччини" від 28 вересня 2004 року, заява № 44912/98).

Одним із механізмів запобігання свавільному втручанню держави та її органів у реалізацію прав і свобод людини є закріплений у частині третій статті 22 Конституції України принцип недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних.

Таким чином, надання нормативно-правовому акту ретроактивної дії не порушуватиме принципи незворотності дії в часі та правової визначеності, якщо ці зміни не погіршують правове становище особи: не встановлюють чи не посилюють юридичну відповідальність, не скасовують і не обмежують чинні права і свободи.

Зміст внесених постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2022 р. №793 змін до постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Правило щодо пропорційності розміру грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони до виконаної норми праці закріплено й у пункті 14 Порядку №384, згідно з яким при виплаті співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

З огляду на викладене, вказані зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому постановою №168 у первинній редакції.

Відтак, виходячи з приписів частини третьої статті 7 КАС України, суд не застосовує при визначенні розміру належної позивачу додаткової винагороди пункт 7 Порядку №396, оскільки за імперативною нормою частини другої статті 165 Закону № 1402-VIII розмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється Кабінетом Міністрів України, тоді як згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» ДСА України уповноважена затверджувати виключно порядок його виплати.

У зв`язку з цим визначення в пункті 7 Порядку № 396 розмірів додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони за певними критеріями виходить за межі наданих ДСА України повноважень.

Крім того, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин Порядку №396 й у частині визначених ним порядку і умов виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття і набрання чинності цим Порядком. Водночас у спірний період однорідні правовідносини щодо порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони були врегульовані Порядком №384, що й підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом, станом на час вирішення справи по суті керівництвом ССО абзац другий пункту 1 Постанови №168, яка є обов`язковою до виконання на території України, не виконано, докази на підтвердження нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди з 24.02.2022 року відповідно до Постанови №168 до суду не надано.

Відтак, унаслідок протиправної бездіяльності відповідача позивач не має можливості отримати додаткову винагороду, установлену Постановою №168.

Суд зазначає, що відмова ТУ ССО у Херсонській області у виплаті позивачу додаткової винагороди як однієї зі складових його грошового забезпечення з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах (справа «Кечко проти України», заява №63134/00, рішення від 08 листопада 2005 року).

Застосування судом принципу верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ є вимогою частини другої статті 6 КАС України.

За змістом пункту 9 частини першої статті 4, статті 5, частини четвертої статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, який, на думку позивача, порушив його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

За таких обставин, суд визнає, що з 24.02.2022 року позивач мав право на отримання додаткової щомісячної винагороди у розмірі 30000,00 грн, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні від 06 квітня 2023 року Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по зразковій справі № 260/3564/22, адміністративне провадження № Пз/990/4/22.

У вищенаведеному рішення ВС/КАС відзначив, що ознаками типових справи є: а) позивачем є співробітник Служби судової охорони; б) відповідачем є центральний орган управління (Центральний апарат) або територіальний підрозділ (територіальне управління) Служби судової охорони; в) предметом спору є додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168; г) спір виник внаслідок невиплати співробітнику Служби судової охорони додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168; г) предметом позову є позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про визнання протиправними дій (бездіяльності) відповідача щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168, та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити таку винагороду, починаючи з 24 лютого 2022 року (стягнення з відповідача суми додаткової винагороди за певний період).

Згідно вимог ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 48 278,37 грн., суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що з 01.06.2022 року позивачу було припинено виплату грошового забезпечення. Дана обставина не заперечується сторонами.

Позивач переконаний, що таке припинення виплати грошового забезпечення є протиправним, оскільки станом на 15 липня 2022 року (дата надання відповіді на адвокатський запит відповідачем) позивач не є звільненим з Територіального управління Служби судової охорони в Херсонській області та перебуває в статусі співробітника Служби судової охорони. З огляду на вказане, за підрахунками позивача, з період з 01 червня 2022 по день звільнення відповідач повинен виплатити позивачу заборгованість у сумі 48 278,37 грн.

Згідно матеріалів справи, відповідач ненарахування та невиплату позивачу грошового забезпечення з 01.06.2022 року обґрунтовує відсутністю ОСОБА_1 на службі через його перебування на тимчасово окупованій території.

В матеріалах справи наявна копія листа Служби судової охорони №30/30.06.1-756 від 04.08.2022 року як відповідь на адвокатський запит адвоката Буженка Ю. в інтересах ОСОБА_1 (у тому числі).

Щодо досліджуємого питання у листі повідомлено наступне:

За фактом перебування співробітників (працівників) територіального управління Служби у Херсонській області на тимчасово захопленій території та встановлення причин невиконання ними вимог наказу Служби від 20.04.2022 № 147 "Про тимчасове переміщення командування, співробітників та інших працівників територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області (зі змінами) було призначено та проведено службове розслідування відповідно до наказу Служби від 06.05.2022 № 167 "Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії" (зі змінами).

Наказом Служби судової охорони від 06.05.2022 №168 Про відсторонення від виконання обов`язків" на час проведення службового розслідування співробітники (працівники) територіального управління Служби судової охорони Херсонській області, які не вийшли на підконтрольну Україні територію, відсторонені від виконання службових обов`язків.

Наказом Служби судової охорони від 18.05.2022 № 186 "Про тимчасове переміщення співробітників та інших працівників з тимчасово окупованих територій України" начальнику територіального управління Служби у Херсонській області було визначене завдання до 31 травня 2022 року забезпечити переміще співробітників (працівників) підпорядкованого територіального управління, які знаходяться на тимчасово окупованій території на підконтрольну Україні територію та з 01 червня 2022 року призупинити виплату грошового забезпечення (заробітної плати) співробітникам (працівникам), які залишились на тимчасово окупованій території.

…Оскільки здійснення подальшої виплати грошового забезпечення співробітникам територіального управління Служби, які не вийшли у визначені строки на підконтрольну Україні територію, суперечитиме вимогам Порядку, тому у відповідності до пункту 11 Порядку, цілком правомірно та обґрунтовано таким особам з 01.06.2022 було призупинено виплату грошового забезпечення, яке буде поновлене після їх виходу з тимчасово окупованої території.

На підтвердження викладеної у вказаному листі інформації Службою судової охорони на виконання ухвали суду були надані наступні документи:

Копія наказу Служби судової охорони від 20.04.2022 № 147 "Про тимчасове переміщення командування, співробітників та інших працівників територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області;

Копія наказу Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області від 20.04.2022 року №171 о/с щодо переведення командування, співробітників та інших працівників територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області до міста Кропивницького Кіровоградської області та розташування його на території командування територіального управління Служби судової охорони у Кіровоградській області;

Копія наказу Служби судової охорони від 06.05.2022 №168 Про відсторонення від виконання обов`язків";

Копія наказу Служби судової охорони від 18.05.2022 № 186 "Про тимчасове переміщення співробітників та інших працівників з тимчасово окупованих територій України щодо призупинення виплати грошового забезпечення співробітникам, які залишились на тимчасово окупованій території.

Крім того, в матеріалах справи наявні накази відповідача, що стосуються питання припинення виплати позивачу грошового забезпечення з 01.06.2022 року, а саме:

Довідка Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області від 02.01.2024 року №52.05-276;

Копія наказу Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області від 01.06.2022 року №219 о/с «Про призупинення виплати грошового забезпечення»;

Копія наказу Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області від 19.07.2022 року №269 о/с щодо не виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу ТУ ССО у Херсонській області та перебування на обліку як тимчасово відсутні особи з інших причин.

Указаними документами повністю підтверджуються підстави невиплати позивачу грошового забезпечення у період з 01.06.2022 по 13.08.2022 року, викладені у листі Служби судової охорони №30/30.06.1-756 від 04.08.2022 року.

Тобто, події відбувались у такій хронології:

15.07.2022 року - прийняття позивача на службу в територіальне управління Служби судової охорони у Херсонській області;

01.06.2022 року призупинення виплати грошового забезпечення ОСОБА_2 ;

14.08.2022 року звільнення ОСОБА_2 зі служби та виключення зі списків особового складу територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області за віком у разі досягнення граничного віку перебування на службі.

Суд зазначає, що періоди, за які грошове забезпечення не виплачується, визначені в пункті 11 Порядку №384, відповідно до якого грошове забезпечення не виплачується: 1) за час надання співробітникам відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; 2) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; 3) за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я понад встановлені чинним законодавством строки.

Згідно пункту 13 Порядку №384 призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом Служби або територіального управління Служби.

Суд враховує, що позивач не спростовує факту відсутності його на службі в територіальному управлінні Служби судової охорони у Херсонській області у спірний період (01.06.2022- день звільнення). Доказів на підтвердження зворотнього до суду не надано. Також як і відсутні докази та/або доводи поважності причин відсутності на службі та невиконання наказів про переміщення.

Суд звертає увагу, що накази Служби судової охорони від 06.05.2022 №168 та Територіального управління Служби судової охорони у Херсонській області від 01.06.2022 року №219 о/с не були оскаржені позивачем. Докази їх недійсності в матеріалах справи відсутні.

У даній справі факт відсутності позивача на службі, зокрема, у період з 01.06.2022 по 13.08.2022 не є спірним.

Таким чином, з огляду на наявні в матеріалах справи докази щодо обставин невиплати позивачу у період з 01.06.2022 по день звільнення грошового забезпечення, не наведення позивачем причин поважності відсутності на службі у спірний період, суд вважає дії відповідача щодо припинення виплати позивачу у період з 01.06.2022 по 13.08.2022 грошового забезпечення на підставі п.п.2 п. 11 Порядку №384 правомірними.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 48 278,37 грн. задоволенню не підлягають.

Повертаючись до наявності права у позивача на нарахування та виплату з 24.02.2022 року по 14.08.2022 року додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 та вирішуючи позовні вимоги в частині періоду виплати позивачу такої винагороди, суд враховує, що у період з 01.06.2022 року по 14.08.2022 року у позивача було відсутнє право на отримання грошового забезпечення.

Враховуючи всі обставини справи у сукупності, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони в Херсонській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за № 168 у розмірі 30 000 грн. щомісячно та зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 грн на місяць, за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань відповідно до Постанови КМУ №289 від 03.04.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 289 Голові Служби судової охорони надано право в межах асигнувань, що виділяються на утримання Служби, забезпечувати надання один раз на рік співробітникам Служби матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення) та допомоги на оздоровлення (в розмірі місячного грошового забезпечення).

Отже, з аналізу даної норми вбачається, що допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в межах асигнувань, що виділяються на утримання Служби, а їх виплата є правом Голови Служби судової охорони, а не обов`язком.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26 серпня 2020 року № 384.

Відповідно до Порядку №384, підставою для виплати грошового забезпечення, зокрема його основних, додаткових та одноразових додаткових видів, є накази Служби та територіальних управлінь Служби.

Згідно з пунктом 10 розділу І Порядку №384, грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисі Служби та територіального управління Служби на грошове забезпечення.

Відповідно до п. 37 розділу ІІ Порядку №384 співробітникам один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення надається матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Допомога на оздоровлення надається співробітникам за їх рапортом протягом поточного року на підставі наказу Служби або територіального управління Служби.

Надання допомоги на оздоровлення Голові Служби здійснюється за письмовим погодженням з Головою Державної судової адміністрації.

Отже, для отримання допомоги на оздоровлення співробітник ССО повинен надати рапорт.

Між тим, доказів звернення позивача до начальника ТУ ССО в Херсонській області з рапортом щодо виплати допомоги на оздоровлення за 2022 рік матеріали справи не містять.

Копію рапорту з проханням виплатити ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2022 рік, наявну в матеріалах справи, суд не приймає як належний доказ по справі, оскільки даний документ не містить резолюцій, вхідного штампу та інших доказів підтвердження отримання відповідачем даного рапорту.

При цьому, копія цього рапорту датована 23.05.2022 року, тобто у час, коли, як встановлено судом, позивач був відсутній на службі у Територіальному управління ССО в Херсонській області, що, у свою чергу, також ставить під сумнів дійсність подання позивачем такого рапорту.

Крім того, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у справі № 620/17864/21 (постанова від 31 травня 2023 року), відповідно до якої недостатність бюджетних асигнувань для виплати матеріальної допомоги, є підставою для відмови в її виплаті. Суди по даній справі вказали, що матеріальна допомога на оздоровлення надається за поєднання двох умов: подання рапорту на отримання відповідної допомоги та наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі.

Також колегією суддів було зазначено, що матеріальна допомога входить до грошового забезпечення та має одноразовий характер. Виплата матеріальної допомоги не є обов`язковою, як то приміром посадовий оклад чи щомісячні додаткові види грошового забезпечення. Тобто можливість отримати матеріальну допомогу має означати право працівника претендувати на неї (шляхом подання рапорту) так і пов`язаний з цим обов`язок керівника визначити її розмір - усе ж залежить від обсягу бюджетних асигнувань на виплату грошового забезпечення, принаймні на певний період року.

З цих міркувань колегія суддів в вищезазначеній справі поділяє висновки судів першої і апеляційної інстанцій про те, що подання рапорту про виплату матеріальної допомоги, що є необхідною (але не достатньою) для цього умовою, ще не створює для керівника обов`язку її виплатити, якщо для цього немає відповідних бюджетних коштів. Тут варто зауважити також, що взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань, а також нецільове використання бюджетних коштів є порушенням бюджетного законодавства (учасником бюджетного процесу), за яке Бюджетний кодекс України передбачає заходи впливу (стаття 117).

Стосовно не нарахування та не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 3 квітня 2019 року № 289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» (далі Постанова № 289) установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Відповідно до абзацу першого пункту 36 розділу II Порядку № 384, співробітникам один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Абзацом четвертим пункту 36 розділу II Порядку № 384 визначено, що розмір матеріальної допомоги, порядок її виплати встановлюється за рішенням Голови Служби з урахуванням розміру фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисі Служби.

На виконання пункту 36 розділу II Порядку № 384, наказом Служби судової охорони від 09 вересня 2020 року № 481 затверджено Порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань співробітникам Служби судової охорони (далі Порядок № 481).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 481, співробітникам Служби один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення надається матеріальна допомога у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Суд зазначає, що наведеними вище нормами чинного законодавства не визначено імперативного обов`язку для керівника територіального управління надавати в обов`язковому порядку щороку матеріальну допомогу як для оздоровлення, так і для вирішення соціально-побутових питань, які в свою чергу є додатковими видами грошового забезпечення, не є постійними та обов`язковими і надаються в межах затверджених асигнувань.

З урахуванням встановлених обставин та на підставі аналізу наведених вище положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач при звільненні позивача зі служби не допустив протиправної бездіяльності щодо невиплати йому допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, а тому позовні вимогу у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо виплати одноразової допомоги при звiльненнi зi служби у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 2 повних роки служби та грошової компенсацію за 26 календарних днiв невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за фактичний час служби у 2022 році.

Відповідно п. 28 Розділу І Порядку №384 співробітникам, які звільняються зі служби та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, установлених на день звільнення та премії, розрахованої відповідно до пункту 30 розділу І цього Порядку

Згідно п. 8 Розділу ІІІ Порядку №384 співробітникам, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної основної відпустки, а також додаткової відпустки, відповідно до вимог законодавства про відпустки, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого співробітник має на день звільнення зі служби з урахуванням пункту 30 розділу І цього Порядку.

При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку зазначається в наказі Служби або територіального управління Служби про звільнення зі служби.

З огляду на те, що станом на день звільнення зі служби позивач право на отримання місячного грошового забезпечення не мав, відповідач правомірно не здійснив розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, про що зазначив у Наказі №304 о/с від 12.08.2022 року з посиланням на накази про призупинення виплати грошового забезпечення. Відтак, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Щодо стягнення судового збору, то підстави для його розподілу відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління служби судової охорони у Херсонській області (вул. Перекопська, 5, м. Херсон, 73003, ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони в Херсонській області, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. за № 168 у розмірі 30 000 грн. щомісячно.

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30000 грн на місяць, за період з 24.02.2022 року по 31.05.2022 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.А. Радчук