Справа № 240/191/23
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 240/191/23

адміністративне провадження № К/990/2932/24

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області

на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року

та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року

у справі № 240/191/23 за позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, у якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області двадцять восьмої сесії VIII скликання від 07 жовтня 2022 року № 651 "Про дострокове припинення повноважень старости Троковицького старостинського округу Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області та звільнення старости ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді старости Троковицького старостинського округу Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області;

- стягнути з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.10.2022 по 31.05.2023 в розмірі 178631,46 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року, позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано рішення Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області двадцять восьмої сесії VIII скликання від 07.10.2022 № 651 "Про дострокове припинення повноважень старости Троковицького старостинського округу Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області та звільнення старости ОСОБА_1 ".

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старости Троковицького старостинського округу Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області з 07.10.2022.

Cтягнуто з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.10.2022 до 31.05.2023 в сумі 178631,46 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області звернулась із касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2024 року касаційну скаргу повернуто скаржнику на підставі пункту першого частини п`ятої статті 332 КАС України.

22 січня 2024 року касаційна скарга Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області повторно надійшла до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі міститься посилання на пункти 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підстави касаційного оскарження.

Щодо посилання на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції було порушено частину 1 статті 121 КАС України, яка передбачає, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому скаржник у касаційній скарзі посилається на постанови Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 815/1175/17, від 20 лютого 2020 року у справі №560/3070/19, від 26 березня 2020 року у справі № 805/2688/18-а, від 27 серпня 2021 року у справі № 520/17941/2020 щодо критеріїв в оцінці поважності пропуску звернення до суду у зв`язку із перебуванням особи на амбулаторному лікуванні, а також постанови Верховного Суду від 22 листопада 2019 року у справі № 120/4137/18-а, від 08 вересня 2022 року у справі № 320/2675/21, від 31 серпня 2023 року у справі № 340/6025/22, від 16 лютого 2023 року у справі № 640/4426/22, від 10 листопада 2022 року у справі №990/115/22, від 04 липня 2023 року у справі №623/2015/21, від 09 листопада 2023 року у справі № 520/12478/22, від 21 березня 2023 року у справі № 640/3380/22 щодо застосування частини 1 статті 121 КАС України, та ухвалу від 18 квітня 2022 року у справі № 380/10345/21.

Разом з тим, посилання скаржника на ухвалу Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі №380/10345/24 є безпідставним, оскільки згідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду.

Разом з тим, проаналізувавши вказані скаржником постанови, що не всі містять посилання на статтю 121 КАС України.

Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) у чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов.

Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України в касаційній скарзі зазначається норма права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні; висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду із зазначенням дати її прийняття та номеру справи; обґрунтування подібності правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

При цьому необхідно виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови.

Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, заявник зосереджується на відсутності поважних причин для поновлення строку звернення до суду, намагаючись здійснити переоцінку доказів, яка проведена судами попередніх інстанцій, що не є властивим для суду касаційної інстанції.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також у касаційній скарзі скаржник вказує пункт 3 частину 4 статті 328 КАС України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме частини 1 статті 121 КАС України.

Разом з тим, як вбачається із заявлених підстав, скаржник у першому випадку посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, та зазначає, що судами не враховані постанови Верховного Суду щодо питання застосування частини 1 статті 121 КАС України, тобто існує висновок Верховного Суду, у іншому випадку зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування вказаної права у подібних правовідносинах.

Але такі підстави є взаємовиключними, та не можуть вважатись судом належним обгрунтуванням підстав касаційного оскарження.

Наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2023 року у справі № 240/191/23 за позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська