Справа № 367/5792/21
Суддя: Карабаза Н. Ф.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 367/5792/21
Провадження №2-а/367/43/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2024 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Шемігон В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника 3 групи ІПК ВІПС (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Харківського прикордонного загону лейтенанта Тур Валерія Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище адміністративний позов, який позивач мотивує тим, що 17.07.2021 вона перетнула кордон з Російської Федерації до України через контрольний пункт пропуску Державного кордону Гоптівка. Начальником 3 групи іпк віпс (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Харківського прикордонного загону лейтенантом Тур Валерієм Геннадійовичем винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, за змістом якої 28.06.2021 р. о 13 год. 00 хв. ОСОБА_1 порядку виїзду з тимчасово окупованої території України (надалі - ТОТ) в районі пункту пропуску «Ізварине» (рух через який припинено) поза визначеними контрольними пунктами в`їзду-виїзду (далі - КПВВ), чим порушила вимоги пункту 3 Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 815 від 17.07.2019 р., відповідно до якого в`їзд або виїзд до/з ТОТ здійснюється виключно через КПВВ, тим самим скоївши правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Із оскаржуваною постановою про притягнення до адміністративна відповідальності вона не погоджується та вважає її незаконною. 28 червня 2021 р., як і в попередні дні протягом дії в Україні та усьому світі режиму карантину, усі КПВВ з боку тимчасово окупованої території України не працювали, тому з боку частини окупованої Луганської області перетин лінії розмежування був неможливий, оскільки, окупаційною владою був заборонений виїзд всіх громадян. Однак, вона мала необхідність виїхати з ТОТ на підконтрольну українській владі територію України із великою кількістю особистих речей, що можна було зробити лише на автомобілі, а між непідконтрольною територією Луганської області та Україною існує лише один пішохідний перехід без можливості перетину лінії розмежування автомобільним транспортом. Оскільки, станом на 26 червня 2021 року, перебуваючи на окупованій території не мала жодної можливості перетнути лінію розмежування, у встановлений КМУ спосіб, вона була змушена виїхати до Російської Федерації через непрацюючий з боку України контрольний пункт пропуску Ізварине, щоб потім потрапити на підконтрольну територію України через контрольний пункт пропуску Державного кордону Гоптівка. Вважає оскаржувану постанову незаконною, тому просить скасувати, оскільки в її діях відсутня обов`язкова ознака складу адміністративного правопорушення - вина. Крім того, вважає, що правопорушення вчинене у стані крайньої необхідності, оскільки її виїзд з ТОТ був обумовлений необхідністю отримання медичних послуг. Просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення № 152260 від 17.07.2021 р., винесену начальником 3 групи іпк віпс (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Харківського прикордонного загону - лейтенантом Тур Валерій Геннадійович про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 1700,00 гривень. Судові витрати покласти на відповідача.

На момент розгляду справи від відповідача начальника 3 групи ІПК ВІПС (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 прикордонного загону лейтенанта Тура В.Г. відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило.

Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Булгаков В.С. через канцелярію суду подав клопотання щодо розгляду справи у відсутності сторони позивача.

Відповідач в судове засідання не забезпечив явку свого представника, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Судом встановлено, що 17 липня 2021 року начальником 3 групи іпк віпс (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Харківського прикордонного загону лейтенантом Туром Валерієм Геннадійовичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення № 152260 від 17.07.2021 року, згідно якої зазначено що 17.07.2021 року о 14:00 в пункті пропуску «Гоптівка» виявлено порушення 28.06.2021р. близько 13:00 ОСОБА_1 , порядку виїзду з тимчасово окупованої території України (далі- ТОТ) в районі пункту «Ізварине» (рух через який припинено) поза визначеними контрольними пунктами в`їзду-виїзду (далі- КПВВ), чим порушила вимоги п. 3 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 17.07.2019 р. № 815, відповідно до якого в`їзд або виїзд до / з ТОТ здійснюється виключно через КПВВ. Своїми діями громадянка ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Під час розгляду справи ОСОБА_1 факт виїзду 28.06.21 близько 13:00 з ТОТ поза КПВВ визнала.

Згідно даної постанови визнано ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1 700 гривень.

Постанова підписана Шеремет О.В. , жодних заперечень ОСОБА_1 не додано до постанови.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначила, що 28 червня 2021 року усі КПВВ з боку тимчасово окупованої території України не працювали, тому з боку частини окупованих Донецької та Луганської областей перетин лінії розмежування був неможливий, оскільки окупаційною владою був заборонений виїзд всіх громадян. У той самий час позивачу було потрібно виїхати з ТОТ на підконтрольну українській владі територію України із великою кількістю особистих речей, що можна було зробити лише автомобілем. Оскільки, станом на 28 червня 2021 року, перебуваючи на окупованій території, позивач не мала жодної можливості перетнути лінію розмежування через діючий пункт пропуску, вона була вимушена виїхати до Російської Федерації через непрацюючий з боку України контрольний пункт пропуску «Ізварине», щоб потім потрапити на підконтрольну територію України через контрольний пункт пропуску Державного кордону «Гоптівка». Крім того, виїзд з ТОТ був зумовлений ще і необхідністю отримання медичних послуг.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-2 КУпАП передбачена відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях» визначено, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Командувач об`єднаних сил у разі реальної загрози життю та здоров`ю осіб, які перетинають лінію розмежування, має право обмежити в`їзд цих осіб на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей на період існування цієї загрози.

Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок, який визначає процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях (далі - тимчасово окуповані території) та з таких територій є «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

Наказом Командувача об`єднаних сил від 31.10.2020 № 861 затверджено перелік контрольних пунктів в`їзду/виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей.

Положеннями ч.ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Положеннями п. 3, ч. 1 п. 9 Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затверджене постановою KM України від 18.08.2010 № 751, встановлено, що у разі виникнення потреби у створенні умов для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю осіб, транспортних засобів, вантажів і товарів, зберігання транспортних засобів, використання розвантажувально-навантажувальної та іншої спеціалізованої техніки, застосування технічних і спеціальних засобів митного контролю, використання яких у пунктах пропуску обмежене або неможливе, на території окремих залізничних станцій, аеропортів (аеродромів), морських і річкових портів та на території, що суміщається з їх акваторіями, за рішенням Кабінету Міністрів України можуть створюватися пункти контролю (далі - пункт контролю). Пункти контролю, на які поширюється дія цього Положення, можуть функціонувати самостійно або для забезпечення діяльності у відповідних пунктах пропуску.

Відкриття, закриття (тимчасове закриття) пунктів пропуску та пунктів контролю здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Розпорядженням від 18.02.2015 № 106-р «Про закриття пунктів пропуску через державний кордон» Кабінет Міністрів України закрив 23 пункти пропуску, з яких 1 міжнародний, 4 міждержавних та 18 місцевих на кордоні з Російською Федерацією, зокрема дані рішення стосуються пунктів пропуску (пунктів контролю) «Маринівка», «Новоазовськ», «Успенка», «Іловайськ», «Квашине», «Донецьк», «Должанський», «Червона Могила», «Ізварине», «Красна Талівка», «Юганівка», «Герасимівка», «Петрівка», «Луганськ».

З вищевикладеного вбачається, що в Україні функціонує відповідний порядок перетинання державного кордону України на шляхах міжнародного сполучення через спеціально виділені території місцевості з комплексом технічних засобів і споруд, які забезпечують право осіб на вільне пересування з дотриманням встановлених правил та функціонують на підставі рішень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 222-1 КУпАП органи Державної прикордонної України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203-1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).

Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Порядок оформлення, розгляду та обліку матеріалів про адміністративні правопорушення, протидію яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України врегульовано Інструкцією з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 вересня 2013 року № 898, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2013 року за № 1729/24261 (із змінами).

Пунктом 3 цієї Інструкції встановлено, що від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 222-1 КУпАП та накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону, командири загонів морської охорони та їх заступники; начальники відділів прикордонної служби та їх перші заступники; коменданти оперативно-бойових прикордонних комендатур та їх перші заступники; -начальники підрозділів (відділень (груп) інспекторів прикордонної служби, відділень (груп) дільничних інспекторів прикордонної служби, відділів спеціальних дій на воді) та командири кораблів, катерів і дивізіонів, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України або суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів; старші змін прикордонних нарядів, старші прикордонних нарядів у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, складання та підписання оспорюваної постанови від 17.07.2021 № 152260 здійснювались Начальником 3 групи іпк віпс (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Харківського прикордонного загону лейтенантом ОСОБА_2 , тобто уповноваженою на те особою.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Позивач не заперечує той факт, що вона перетнула державний кордон України з Російською Федерацією через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Ізварине».

В той же час позивач ОСОБА_1 у своєму адміністративному позові вказала, що їй було необхідно терміново перевезти велику кількість особистих речей та була необхідність отримати медичну допомогу, що потягло за собою перетин кордону у тимчасово не діючому пункті пропуску який знаходиться на тимчасово окупованої території, в Російську Федерацію. Однак такі доводи нічим не обґрунтовуються, та відповідно не мотивується в чому склалась така крайня необхідність перетину кордону у тимчасово не діючому пункті пропуску, яка б звільнила її від притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки, з поданої довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.12.2020 № 3251- вбачається, що ОСОБА_1 з грудня 2020 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , жодних належних доказів, щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_1 , що тягне за собою отримання невідкладних медичних послуг суду також не надано.

Крім того, суд враховує, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази, які б спростовували факт порушення позивачем вимог статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268-VIII від 18.01.2018 р., а відтак вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КпАП України, судом не встановлені, а за таких підстав суд вважає вимоги позивача про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення необґрунтованими.

Зібрані посадової особою докази про вчинення позивачем правопорушення є належними та допустимими, оскільки зібрані в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в них позивача.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений положеннями КУпАП, а відтак позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ч. 2 ст. 9, ч. 1 ст. 204-2, ст. 251, 252, 222-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ст. 2, 9, 10, 73-77, 139, 229, 241-246, 286 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до начальника 3 групи ІПК ВІПС (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенанта Тур Валерія Геннадійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза