Справа № 420/28899/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/28899/23

Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф. Дата і місце ухвалення: 30.11.2023 р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), 3-тя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та просив:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового з виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Євгенії Віталіївни щодо винесення постанови від 30 серпня 2023 року про закінчення виконавчого провадження № 68909599;

- скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Євгенії Віталіївни від 30 серпня 2023 року про закінчення виконавчого провадження №68909599.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували обставини реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 30.11.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що нездійснення боржником дій по виконанню рішення зобов`язального характеру не звільняє державного виконавця від покладеного на нього обов`язку вживати всіх передбачених законом заходів для примусового виконання такого рішення.

Також, апелянт звертає увагу, що накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа та не є належними та достатніми заходами виконання судового рішення та така позиція узгоджується з практикою Верховного Суду з аналогічних питань.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року у справі № 420/20425/21 позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо не проведення з 01 грудня 2019 року перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити з 01 грудня 2019 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області» №33/36-2335 від 27 липня 2021 року про розмір грошового забезпечення, з урахуванням зазначених у ній сум та видів грошового забезпечення.

25 травня 2022 року головним державним виконавцем Відділу Щегловою Є.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №68909599, пунктом 2 резолютивної частини якої постановлено виконати рішення суду боржнику протягом 10 робочих днів.

07 липня 2022 року головним державним виконавцем Відділу Щегловою Є. В. винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн., зобов`язано виконати рішення боржника протягом 10 робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

29 липня 2022 року головним державним виконавцем Відділу Щегловою Є. В. винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10 200 грн., зобов`язано боржника виконати рішення суду та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

01 серпня 2022 року державний виконавець звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення суду (вхід. № 24394/22 від 01.08.2022 р.).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року у справі № 420/20425/21 у задоволенні заяви Відділу про зміну способу і порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року по справі № 420/20425/21 відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2023 року у справі № 420/20425/21 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі №420/20425/21 задоволено. Встановлено ГУ ПФУ в Одеській області строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №420/20425/21.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області подати протягом одного місяця з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року у справі №420/20425/21.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2023 року у справі № 420/20425/21 встановлено ГУ ПФУ в Одеській області новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі № 420/20425/21.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області подати протягом одного місяця з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року у справі №420/20425/21.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі № 420/20425/21 встановлено ГУ ПФУ в Одеській області новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №420/20425/21.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області подати протягом двох місяців з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року у справі №420/20425/21.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у справі № 420/20425/21 встановлено ГУ ПФУ в Одеській області новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №420/20425/21.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області подати протягом двох місяців з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.12.2021 року у справі №420/20425/21.

30 серпня 2023 року головним державним виконавцем Відділу Щегловою Є.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №68909599 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-УШ «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою позивач, вважаючи протиправними дії державного виконавця щодо винесення такої постанови, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що відповідач діяв відповідно до Закону №1404-VIII та державним виконавцем вжито усіх можливих та необхідних заходів для виконання судового рішення в межах наданих повноважень наданих цим законом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Під час апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ПФУ в Одеській області, як боржником у ВП № 68909599, на виконання рішення суду у справі №420/20425/21 було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 1 грудня 2019 року. Сума доплати за період з 01.12.2019 року по 31.05.2022 року з урахуванням фактично виплачених сум склала 244405,08 грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації та повідомлено відділ ДВС, що виплата нарахованої доплати буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України.

З метою примусового виконання рішення суду у справі №420/20425/21 головним державним виконавцем 07.07.2022 року винесено постанову ВП №68909599, якою на ГУ ПФУ в Одеській області накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду.

29.07.2022 року головним державним виконавцем винесено постанову ВП № 68909599, якою на ГУ ПФУ в Одеській області накладено штраф у подвійному розмірі через невиконання рішення суду.

01.08.2022 року державний виконавець звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення суду (вхід. № 24394/22 від 01.08.2022 р.), однак ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року у справі № 420/20425/21 у задоволенні заяви відмовлено, через те, що невиконання ГУПФУ судового зобов`язання в частині виплати коштів через відсутність у нього відповідних бюджетних призначень в розумінні частини третьої статті 378 КАС України не свідчить про неможливість виконання судового рішення та не може бути вагомою причиною для зміни способу і порядку його виконання, оскільки ця виплата буде виконана при надходженні коштів із Державного бюджету України.

30.08.2023 року Відділ примусового виконання рішень направив на адресу ГУ НП України в Одеській області повідомлення про вчинення службовими особами ГУ ПФУ в Одеській області кримінального правопорушення з ознаками складу злочину передбаченого частиною другою статті 382 КК України.

На основі цих фактів суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець вжив усіх заходів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», за результатами яких прийняв обґрунтовану й законну постанову про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим колегія суддів не може погодитися з цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII можливе у разі настання випадку, визначеного частиною третьою статті 63 Закону №1404-VIII, яка, у свою чергу, регламентує порядок виконання рішень немайнового характеру. У справі, що розглядається, судове рішення, яке примусово виконується, містить зобов`язання здійснити перерахунок та виплату особі пенсії, що виключає його приналежність до рішень немайнового характеру.

Також частина третя статті 63 Закону №1404-VIII встановлює обов`язок виконавця закінчити виконавче провадження лише у випадку неможливості здійснення примусового виконання рішення немайнового характеру без участі боржника.

Крім того, враховуючи приписи статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, а його невиконання - тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 КАС України однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є верховенство права. Згідно із вказаним принципом людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу №1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

При цьому, Верховний Суд наголошує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов висновку, що державним виконавцем здійснено належні заходи, в межах наявних у нього повноважень, для повного та своєчасного виконання судового рішення.

Водночас слід зауважити про безпідставність висновку суду про те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

При цьому, колегія суддів наголошує, що такі висновки відповідають правовій позиції викладеній Верховним Судом від 26 жовтня 2023 року справа №420/1511/23 та від 02 листопада 2023 року справа №580/4398/22, в яких Верховним Судом були скасовані рішення суду перших та апеляційних інстанції та прийняті нові рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В свою чергу, предметом спору у цих справах були аналогічні правові відносини, які склались відносно не виконання управліннями Пенсійного фонду рішень суду в повному обсязі, а було лише нараховано, однак не виплачено суму заборгованості. В зазначених справах державним виконавцем аналогічно було накладено двічі штраф на боржника за не виконання рішення суду, подано до суду заяву про зміну способу і виконання рішення суду, направлено до ГУ НП повідомлення про вчинення злочину та в подальшому закінчено виконавче провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII.

Таким чином, колегія суддів у відповідності до ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справа №420/1511/23 та від 02 листопада 2023 року справа №580/4398/22.

Крім цього слід наголосити, що судове рішення № 420/20425/21 виконано не у повному обсязі, що не заперечується сторонами у справі, а тому відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки його виконання у повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність оскаржуваної постанови, однак під час апеляційного перегляду справи встановлено наявність підстави для задоволення позовних вимог, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №68909599 від 30 серпня 2023 року винесена передчасно й за відсутності реального виконання судового рішення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції допущено не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції частково задовольняє таку скаргу, скасовує рішення суду від 30.11.2023 р., з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 287, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового з виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Євгенії Віталіївни щодо винесення постанови від 30 серпня 2023 року про закінчення виконавчого провадження № 68909599.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Євгенії Віталіївни від 30 серпня 2023 року про закінчення виконавчого провадження №68909599.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 лютого 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук