Справа № 200/6622/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року Справа№200/6622/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.11.2023 року "Про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" гр. ОСОБА_1 ", яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 27.02.2022 року, а також здійснити виплату заборгованості з пенсії за вислугу років.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що 07.11.2023 року відповідачем було прийнято рішення, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у зв`язку з відсутністю на дату звільнення зі служби необхідної календарної вислуги років.

Позивач стверджує, що на дату його звільнення з органів Національної поліції України вислуга років у календарному обчисленні становила 21 рік 3 місяці 6 днів, а у пільговому обчисленні - 25 років 11 місяців 9 днів.

У разі зарахування календарної вислуги на пільгових умовах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393, вислуга років позивача станом на час звільнення зі служби становить, з урахуванням пільгового стажу, 25 років 11 місяців 9 днів, що цілком відповідає вимогам пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З огляду на викладене, позивач не погоджується зі спірним рішенням відповідача, яким йому було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, вказує, що оскаржуване позивачем рішення від 07.11.2023 року щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років є повністю законним та обґрунтованим.

Зокрема, як зазначається відповідачем, положеннями Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не передбачено, що пенсія за вислугу років може бути призначена з обчисленням календарної вислуги років на пільгових умовах, а навпаки, чітко встановлено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності на дату звільнення певної кількості саме календарних років вислуги.

При цьому Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" установлено вичерпний перелік періодів служби, які можуть бути враховані до календарної вислуги років.

Відтак, на думку відповідача, враховуючи відсутність у позивача на дату звільнення зі служби необхідної календарної вислуги років, йому було повністю правомірно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив на позов, у якому він проти викладених у відзиві доводів відповідача заперечує та просить суд повністю задовольнити позов.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.11.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/6622/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та ГУНП в Донецькій області, наказом ГУНП в Донецькій області від 11.01.2016 року № 3 о/с (з урахуванням змін, внесених наказом від 06.10.2023 року № 417 о/с) був звільнений зі служби з 19.01.2016 року на підставі пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Як видно з даного наказу ГУНП в Донецькій області (з урахуванням внесених наказом від 06.10.2023 року № 417 о/с змін) та з листа ГУНП в Донецькій області від 01.02.2023 року № 302/12/01-2023, на дату звільнення вислуга років позивача у календарному обчисленні складала 21 рік 3 місяці 6 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 11 місяців 9 днів.

27.02.2023 року позивач, за допомогою поштового зв`язку, звернувся до Національної поліції України із заявою щодо підготовки та подання відповідних документів до органу, що призначає пенсію, для вирішення питання про призначення пенсії за пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Згідно з листом Сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Донецькій області від 09.03.2023 року № К-9/34/01-2023 позивачеві було відмовлено в оформленні документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ та у поданні цих документів до органу, що призначає пенсії.

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ГУНП в Донецькій області про визнання протиправними дій ГУНП в Донецькій області щодо відмови в оформленні документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років за пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ, та направленні їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для розгляду та про зобов`язання ГУНП в Донецькій області оформити такі документи відносно позивача та направити їх для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.05.2023 року у справі № 200/1120/23 цей позов задоволено: визнано протиправними дії ГУНП в Донецькій області щодо відмови в оформленні документів, необхідних для призначення пенсії за вислугу років за пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ, та направленні їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для розгляду та зобов`язано ГУНП в Донецькій області оформити такі документи відносно позивача та направити їх для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2023 року вказане рішення суду було залишено без змін.

На виконання рішення суду у справі № 200/1120/23 ГУНП в Донецькій області було оформлено та направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи, необхідні для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ, про що позивач був повідомлений листом ГУНП в Донецькій області від 17.10.2023 року № 12аз/34/01-2023.

Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09.11.2023 року № 0500-0215-8/96091 позивача було повідомлено, що заява та документи для призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ листом від 20.10.2023 року № 0500-0309-9/89981 перенаправлені до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, за місцем фактичного проживання заявника.

07.11.2023 року відповідачем було прийнято рішення, яким позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років за пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ через відсутність на дату звільнення зі служби календарної вислуги років, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Про прийняття зазначеного рішення позивач був повідомлений листом відповідача від 14.11.2023 року № 2600-0203-8/222648, до якого було додано копію даного рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні у цій справі правовідносини врегульовані нормами Закону № 2262-ХІІ, Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) та постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" від 17.07.1992 року № 393 (далі - Постанова КМУ № 393).

Так, відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Судом було встановлено, що позивач був звільнений зі служби в Національній поліції з 19.01.2016 року на підставі наказу ГУНП в Донецькій області від 11.01.2016 року № 3 о/с.

На дату звільнення зі служби позивач мав вислугу років у календарному обчисленні - 21 рік 3 місяці 6 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 11 місяців 9 днів.

Згідно з пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, зокрема, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Положеннями статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ установлено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий порядок був затверджений Постановою КМУ № 393.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27.08.2018 року у справі № 750/9775/16-а, пільгове обчислення періоду проходження служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, нормами Постанови КМУ № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Згідно з абзацом 1 пункту 1 Постанови КМУ № 393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років згідно із Законом № 2262-ХІІ особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, вказаним у пунктах "б"-"д", "ж" і "з" статті 1-2 цього Закону, до вислуги років зараховується, зокрема, служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, а так само під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій і Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до положень підпункту "а" пункту 3 Постанови КМУ № 393 визначено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, серед іншого: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, а також під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Згідно з підпунктом 16 пункту 2.1. Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, яке було затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року № 530 (далі - Положення № 530), особам, звільненим з військової служби, які мають право на пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, до вислуги років для призначення пенсії зараховується, зокрема, служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Підпунктом 1 пункту 2.3. Положення № 530 визначено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, які призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах (з урахуванням вимог пунктів 2.4. і 2.5. цього розділу) один місяць служби за три місяці, серед іншого: час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення; інші періоди, вказані в підпункті "а" пункту 3 Постанови КМУ № 393 (зі змінами).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в постанові від 03.03.2021 року у справі № 805/3923/18-а, відступивши від правових висновків, викладених у постановах від 19.09.2018 року у справі № 725/1959/17 та від 27.03.2018 року у справі № 295/6301/17, зазначив про те, що висновок суду апеляційної інстанції з приводу того, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

У зазначеній постанові Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача по справі права на призначення пенсії за вислугу років із зарахуванням на пільгових умовах часу проходження служби, протягом якого позивач брав участь в антитерористичній операції.

Аналогічного за змістом правового висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 14.04.2021 року у справі № 480/4241/18, відступивши від висновків щодо застосування норм права у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 року у справі № 161/4876/17, від 15.08.2019 року у справі № 281/459/17, від 27.03.2020 року у справі № 569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку щодо неможливості пільгового обчислення вислуги років та невідповідності у цій частині Постанови КМУ № 393 нормам Закону № 2262-ХІІ.

Зокрема, за наслідками розгляду справи № 480/4241/18 Верховний Суд зробив такі правові висновки:

- у цілях Закону № 2262-ХІІ календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (тобто календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів);

- для призначення пенсій за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Постанови КМУ № 393.

У постанові від 16.06.2020 року у справі № 185/7049/16-а Верховний Суд зазначив, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Таким чином, передбачена Законом № 2262-XII календарна вислуга є вислугою, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

Передбачені статтею 17-1 Закону № 2262-XII пільгові умови призначення пенсій згідно з Постановою КМУ № 393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

Вказане зарахування не є самостійним видом вислуги та не конкурує з її календарним обчисленням і є пільговим зарахуванням уже наявної вислуги, фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

Шляхом подібного зарахування особа швидше набуває необхідної кількості вислуги років для призначення пенсії за вислугу років, у порівнянні із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262-XII.

Отже, при визначенні права особи на призначення пенсії за вислугу років має значення і повинна враховуватись як календарна вислуга років, так і пільгова.

Як вже було вказано, на дату звільнення позивач мав вислугу років у календарному обчисленні - 21 рік 3 місяці 6 днів, у пільговому обчисленні - 25 років 11 місяців 9 днів.

Суд зазначає, що рішенням у справі № 200/1120/23 було встановлено, серед іншого, що вислуга років позивача, з урахуванням вислуги років на пільгових умовах, становить 25 років 11 місяців 9 днів, яка передбачена пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Рішення суду у справі № 200/1120/23 набрало законної сили відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2023 року.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи обставини даної справи та обставини, встановлені рішенням суду у справі № 200/1120/23, суд приходить до висновку, що позивач має достатню кількість календарної вислуги років, яка дає право на призначенні пенсії за вислугу років за пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ, а відповідачем протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років на підставі вказаної норми Закону № 2262-ХІІ.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав суд зазначає про таке.

У своїй позовній заяві позивач просить суд, зокрема, скасувати рішення відповідача від 07.11.2023 року щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років.

Суд зазначає, що передумовою для скасування рішення, як способу захисту порушених прав, є визнання такого рішення протиправним.

З огляду на це, у даному разі належним та ефективним способом захисту і відновлення порушених прав позивача буде визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 07.11.2023 року щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років.

Також у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ з 27.02.2022 року та здійснити виплату заборгованості з пенсії за вислугу років.

Вирішуючи питання стосовно зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років згідно з пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ з 27.02.2022 року, враховуючи дискреційність повноважень пенсійних органів у питаннях щодо призначення та перерахунку пенсій, суд у даному випадку виходить із наступного.

На законодавчому рівні відсутнє поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, проте, у судовій практиці сформовано позицію щодо цього поняття, відповідно до якого під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними у разі, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, за настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що цей вибір здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.

Повноваження пенсійного органу і порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені, зокрема, нормами Закону № 2262-ХІІ.

Згідно з пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, зокрема, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджується, що на момент звільнення зі служби в Національній поліції вислуга років позивача, з урахуванням вислуги років на пільгових умовах, становила 25 років 11 місяців 9 днів, що повністю відповідає вимогам пункту "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ позивачем дотримано усі встановлені законом умови та вимоги.

Пунктом "б" частини 1 статті 50 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії відповідно до цього Закону призначаються особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.

Згідно з положеннями частини 3 статті 50 Закону № 2262-ХІІ пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 року № 3-1, заява про призначення пенсії за вислугу років подається особою, яка має право на пенсію згідно із Законом № 2262-ХІІ, до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій, зокрема Національної поліції України, за останнім місцем служби.

Судом установлено, що позивач звернувся до Національної поліції України із заявою щодо підготовки та подання відповідних документів до органу, що призначає пенсію, для вирішення питання про призначення пенсії відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ, шляхом направлення заяви засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" на адресу Національної поліції України, 27.02.2023 року.

З огляду на це, враховуючи положення статті 50 Закону № 2262-ХІІ, суд приходить до висновку, що позивач має право на призначення пенсії з 27.02.2022 року (за минулий час, при несвоєчасному зверненні, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією).

Щодо частини позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити виплату суми заборгованості з пенсії за вислугу років суд зазначає про таке.

За частиною 1 статті 2 КАС України судовому захисту підлягають ті права чи інтереси особи, які є порушеними, а не ті, що можливо (ймовірно) будуть порушені у майбутньому.

Резолютивна частина рішення не може містити будь-яких приписів, які прогнозують можливі порушення з боку відповідача у майбутньому та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у рішенні від 14.09.2020 року у зразковій справі № 560/2120/20.

На сьогодні відповідачем ще не приймалося рішення про призначення позивачу пенсії за вислугу років та не здійснювався розрахунок її розміру.

Таке рішення може бути прийняте, а розрахунок може бути здійснений у майбутньому на виконання цього рішення суду (після набрання ним законної сили).

Отже, на даний момент відсутні обґрунтовані підстави вважати, що після призначення позивачу пенсії за вислугу років та обчислення її розміру відповідачем не буде виплачено на користь позивача заборгованість з пенсії за вислугу років за минулий період.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги положення статті 2 КАС України, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату позивачу суми заборгованості з пенсії за вислугу років є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина та інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України установлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладені у цьому рішенні висновки суду та встановлені судом обставини, з метою забезпечення повного, належного і ефективного захисту прав позивача та реального їх поновлення, суд вважає за необхідне застосувати положення частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України і частково задовольнити позовні вимоги шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.11.2023 року "Про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" гр. ОСОБА_1 ", яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ з 27.02.2022 року.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, із застосуванням положень частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858,88 грн (квитанція № 3CHH-K6C3-XMCA-TK63 від 27.11.2023 року).

Судовий збір сплачено позивачем із застосуванням коефіцієнта для пониження розміру ставки судового збору за подання цього позову згідно з частиною 3 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір".

Докази здійснення інших судових витрат позивачем не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Суд, застосувавши частину 2 статті 9 і статтю 245 КАС України, задовольнив пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про скасування рішення відповідача та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають присудженню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 858,88 грн.

Керуючись Конституцією України та положеннями Законів України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і "Про Національну поліцію", постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб", наказом Міністерства оборони України "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", нормами Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.11.2023 року "Про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" гр. ОСОБА_1 ", яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код згідно з , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 27.02.2022 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код згідно з , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Повне судове рішення складене 07 лютого 2024 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч