Справа № 380/2154/23
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 рокусправа № 380/2154/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у письмовому провадженні у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати станом на день звільнення 12.12.2022 року одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік служби згідно частини 2 ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей»;

зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні 12.12.2022 року із військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік служби згідно частини 2 ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем при виключенні його зі списків особового складу частини протиправно не було проведено усіх розрахунків щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, що являється складовою грошового забезпечення. Посилається на те, що при попередньому проходженні військової служби йому згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.09.2018 року №182 було виплачено одноразову грошову допомогу за 3 календарні роки. Таким чином, він на момент звільнення 12.12.2022 року набув права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України №2011-ХІІ.

Відповідач належним чином повідомлений (довідка про доставку електронного листа від 19.12.2023 року, від 27.12.2023 року, від 25.01.2024 року), проте у встановлений судом строк відзив на позов не подав.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.02.2023 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

У зв`язку із досягненням 65 річного віку та закінченням повноважень судді Сакалоша Володимира Миколайовича та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 №30 (із змінами та доповненнями), на підставі розпорядження керівника апарату суду «Про призначення повторного автоматизованого розподілу справ» від 11.04.2023 №55/р, проведено повторний автоматизований розподіл справи №380/2154/23.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2023 дану справу передано для розгляду судді Мартинюку В.Я.

Ухвалою суду від 14.04.2023 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою суду від 13.06.2023 року справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.08.2023 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №380/2154/23 скасовано, а справу направлено до Львівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 04.12.2023 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 05.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як вбачається із витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з стройової частини) №312 від 24.11.2022 року позивача 24.11.2022 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та усіх видів забезпечення.

Відповідно до згаданого наказу позивачу передбачено виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 315% посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 87,8% до посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 листопада по 24 листопада 2022 року; грошову компенсацію за невикористані 23 доби основної щорічної відпустки за 2022 рік; грошову допомогу на оздоровлення; одноразову грошову допомогу по звільненню у розмірі 4% від місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менше як 25 відсотків місячного з розрахунку 7 місяців з 05 березня по 24 листопада 2022 року.

При цьому, грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік позивач отримав; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань він не отримував.

Як вбачається із вказаного наказу, одноразова грошова допомога при звільненні із військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік служби позивачу не нараховувалась.

Не погодившись із такою бездіяльністю позивач звернувся до суду із даним позовом.

Змістом спірних правовідносин є невиплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік служби.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни відповідно до Конституції України визначає Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2011-XII).

Частиною першою ст.9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч.3 ст.9 Закону №2011-XII).

Як передбачено абзацом першим ч.2 ст.15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пунктом першим розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі Порядок №260), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.2 Порядку №260 у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Суд звертає увагу, що, у відповідності до уже загаданого витягу з наказу №312 від 24.11.2022 року, позивача було звільнено з військової служби у відставку відповідно до підпункту «б» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).

Його вислуга років у Збройних Силах України станом на 24.11.2022 року становить: календарна 4 роки 2 місяці 1 день; пільгова 3 роки 2 місяці; загальна 7 років 4 місяці 1 день.

З аналізу ч.2 ст.15 Закону №2011-XII та Порядку №260 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається, що єдиною передумовою для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є факт звільнення його за станом здоров`я.

При цьому, інші передумови, зокрема, звільнення за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, передбачають також необхідність наявності вислуги років у звільненого військовослужбовця 10 років.

Однак, такі передумови не стосуються спірних правовідносин, оскільки, як уже згадувалось, позивача було звільнено з військової служби за станом здоров`я.

Іншими словами, у даному випадку відсутня вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

До таких же висновків прийшов Верховний Суд у постанові №822/3008/17 від 24.11.2020 року.

Оскільки інші підстави невиплати одноразової грошової допомоги, крім недостатності років вислуги, відсутні, суд дійшов висновку, що позивач має право на вказану виплату.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Окрім того, судом береться до уваги ч.4 ст.159 КАС України, відповідно до якої неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Як наслідок, слід задовольнити також і похідні вимоги про спонукання до вчинення дій.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що заробітну плату позивачу, зокрема, виплати, передбачені наказом командира військової частини НОМЕР_3 (з стройової частини) №312 від 24.11.2022 року, виплачувались військовою частиною НОМЕР_1 , що підтверджується відповідними виписками з банківської картки позивача, яка міститься в матеріалах справи.

Відтак, суд дійшов висновку, що саме військову частину НОМЕР_1 як частину, на фінансовому забезпеченні якої перебуває військова частина НОМЕР_3 , належить зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні із військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік служби.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі не підлягають стягненню зі сторін.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 станом на день звільнення 12.12.2022 року одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік служби згідно частини 2 ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) одноразову грошову допомогу при звільненні із військової служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік служби згідно частини 2 ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.Я.Мартинюк