Справа № 320/44809/23
Суддя: Донець В.А.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року № 320/44809/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Донця В.А. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання вчинити дії.

Адвокат Єфремов Є.О. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом (редакція від 11.12.2023) про зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження №71107664 щодо виконання постанови від 20.02.2023 №55439752 про стягнення виконавчого збору в розмірі 1203555,44 грн. з ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.11.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, установлено строки для подання заяв по суті та доказів.

Підставами позову визначено протиправність стягнення виконавчого збору з позивача, оскільки виконавчий документ у виконавчому провадженні №55439752 було повернуто стягувачу за його заявою без виконання та без вчинення державним виконавцем дій з метою примусового виконання виконавчого документа.

Відповідач правом на подання заяв по суті та доказів не скористався, ухвала суду про відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету відповідача 08.01.2024 о 20:42 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 09.01.2024.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не скористався правом на подання заяв по суті та доказів, судом ухвалено здійснити розгляд справи за наявними в матеріалах судової справи доказами.

Дослідивши письмові докази, суд установив.

Згідно з виконавчим листом Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2015 №149/1152/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 28851, 25 доларів США, що еквівалентно 230608,04 грн. та 11884856,75 грн.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від відкрито виконавче провадження №55439752 на підставі виконавчого листа Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2015 №149/1152/13-ц, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, стягнуто виконавчий збір у розмірі 12800,00 грн.

Постановами Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №55439752:

від 09.01.2023 замінено стягувача "ПАТ "Дельта Банк" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвест-Кредо";

від 20.02.2023 закінчено виконавче провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" в зв`язку з поданням стягувачем заяви про повернення виконавчого документа стягувачу, припинено арешт майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору винесено в окреме виконавче провадження;

від 20.02.2023 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 1203555,44 грн.

Постановами Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №71107664:

від 22.02.2023 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови від 20.02.2023 у виконавчому провадженні №55439752 зі стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1203555,44 грн.;

від 22.02.2023 накладено арешт на майно боржника;

від 22.02.2023 накладено арешт на грошові кошти боржника;

від 31.07.2023 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника шляхом відрахування із суми доходів боржника 20 % доходів боржника отримати в Акціонерному товаристві "Укрсиббанк";

від 31.07.2023 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника шляхом відрахування із суми доходів боржника 20 % доходів боржника в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Хмільницьке".

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Київської області Літвіненка Олексія Вікторовича у виконавчому провадженні №72952678:

від 04.10.2023 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2015 №149/1152/13-ц, зобов`язано боржника протягом п`яти днів подати декларацію про доходи та майно, стягнуто боржника виконавчий збір основу винагороду приватного виконавця в розмірі 1294052,69 грн.;

від 04.10.2023 стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця 1294052,69 грн.

від 04.10.2023 накладено арешт на грошові кошти боржника;

від 04.10.2023 накладено арешт на майно боржника

До позову додано лист боржника ОСОБА_1 від 20.10.2023, адресований Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коломієць І.М., про закриття виконавчого провадження №71107664 та зняття арешту з коштів на рахунках в банках та припинення дії всіх постанов прийнятих в межах цього виконавчого провадження. У листі також зазначено, що 04.10.2023 приватним виконавцем виконавче провадження №72952678 та постанову про стягнення виконавчого збору.

Лист від 20.10.2023 містить штемпель відповідача, проте дата на штемпелі відсутня. В листі зазначено про додання доказів, однак лист не містить переліку доказів, які до нього додавались.

Вирішуючи спір, суд ураховує таке.

Відносини щодо примусового виконання рішень, повноваження приватних, державних виконавців, зокрема, розміри та підстави стягнення виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 27 Закону №1404-VIII:

виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина перша);

виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга).

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

У розглядуваному спорі виконавче провадження №55439752, про стягнення з позивача 28851,25 доларів США, що еквівалентно 230608,04 грн. та 11884856,75 грн. на підставі виконавчого листа Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2015 №149/1152/13-ц, закінчено постановою від 20.02.2023 на підставі пункту 1 частини першої статті 39, за якою виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення.

Суд зауважує, що зі змісту постанови державного виконавця від 20.02.2023 у виконавчому провадженні №55439752 вбачається, що від стягувача ТОВ "Фінансова компанія "Інвест-Кредо" надійшла заява від 13.02.2023 вх. №2204 про повернення виконавчого документа без виконання. Відтак правовою підставою закінчення виконавчого провадження слугував пункт 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За змістом наведених норм та з урахуванням встановлених обставин щодо підстав закінчення виконавчого провадження №55439752 з примусового виконання виконавчого листа Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2015 №149/1152/13-ц, державний виконавець зобов`язаний був вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Як уже вказувалось судом, постановою від 20.02.2023 у виконавчому провадженні стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 1203555,44 грн. З метою примусового виконання зазначеної постанови про стягнення виконавчого збору відповідачем постановами від 22.02.2023 відкрито виконавче провадження №71107664, накладено арешт на майно та кошти боржника, постановами від 31.07.2023 звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника з різних джерел.

Підставою позову визначено обставину відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження №72952678 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2015 №149/1152/13-ц та стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в розмірі 1294052,69 грн., що є підставою для нестягнення з позивача виконавчого збору.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII:

за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода (частина перша);

винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової (частина друга);

основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: фіксованої суми у разі виконання рішення немайнового характеру; відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. (пункти 1-2 частини третьої).

основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта).

Частиною восьмої статті 27 Закону №1404-VIII установлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Верховний Суд у постанові від 13.04.2023 справа №160/695/22, надаючи тлумачення статті 27 Закону №1404-VIII та статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" у подібних спірних відносинах (подвійного стягнення з боржника виконавчого збору й винагороди приватного виконавцю за виконання одного виконавчого документа) висловив правову позицію, за якою Верховний Суд спочатку констатував наявність прогалини в Законі №1404-VIII щодо правового регулювання процедури стягнення з боржників виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

За висновками Верховного Суду, стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення покладає на боржника непропорційний і надмірний тягар, що може стосуватись його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Водночас згідно суб`єкт владних повноважень під час прийняття рішень, вчинення дій серед іншого повинен керуватися принципом пропорційності ( пункт 8 частини другої статті 2 КАС України).

Верховний Суд зауважив, що питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа є несправедливим з огляду на те, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди одночасно як таких, є неприпустимим. Тобто у контексті вирішення адміністративного спору Верховний Суд дійшов висновку, що з точки зору дотримання засад виконавчого провадження, передбачених зокрема пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №1404-VIII, справедливим може бути лише стягнення однієї з указаних сум.

Розв`язуючи це питання, Верховний Суд зазначив, що законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

Верховний Суд також указав, що поняття й процедура визначені в частині восьмій статті 27 Закону №1404-VIII стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх не було передачі виконавчого документа. Однак ця норма містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець. Логічний і цільовий способи тлумачення частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац). Ця норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород, а також унеможливлює подвійну плату боржником зазначених коштів, тому її застосування дозволяє розв`язати спір про подвійне стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа в умовах неповноти законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Керуючись положеннями частини шостої статті 7 КАС України, за якою в разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), Верховний Суд дійшов висновку, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, до подібних правовідносин необхідно застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII. Іншими словами, в разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається.

При цьому, за твердженням Верховного Суду, належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору (також, наприклад, постанова Верховного Суду від 21.07.2022 справа №320/6215/19.)

Суд вважає, наведені правові висновки Верховного Суду релевантними до розглядуваного спору, позаяк обставини справи є аналогічними:

державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу за його заявою без виконання у виконавчому провадженні №55439752 з примусового виконання виконавчого листа Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2015 №149/1152/13-ц;

державним виконавцем стягнуто виконавчий збір у виконавчому провадженні №55439752;

державним виконавцем відкрито виконавче провадження №71107664 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №55439752;

приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №72952678 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2015 №149/1152/13-ц та стягнуто з боржника основу винагороду приватного виконавця.

Враховуючи проаналізовані судом правові норми, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, зважаючи на встановлені обставини щодо стягнення з позивача виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця за одним виконавчим документом (виконавчий лист Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2015 №149/1152/13-ц), суд доходить висновку про обґрунтованість доводів представника позивача про протиправність стягнення з позивача виконавчого збору у виконавчому провадженні №71107664.

Відтак підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження №71107664 з примусового виконання постанови від 20.02.2023 у виконавчому провадженні №55439752 щодо стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 1203555,44 грн.

Суд вважає, що зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження №71107664 є належним та достатнім способом захисту позивача, позаяк наслідком закінчення виконавчого провадження є припинення стягнення, зняття арешту з майна та коштів. Відтак належним способом виконання рішення суду є ухвалення державними виконавцем постанови у виконавчому провадженні №71107664 про його закінчення на підставі цього рішення суду з урахуванням вимог статті 40 Закону №1404-VIII.

У позовній заяві представник позивача вважає стягнення виконавчого збору протиправним, позаяк державним виконавцем не вчинялось жодних дій для примусового виконання виконавчого документа.

З огляду на висновок суду про протиправність стягнення відповідачем виконавчого збору з позивача, задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору, що є належним та достатнім способом захисту, зважаючи на зміну предмета спору шляхом зменшенням позовних вимог в частині оскарження постанови про стягнення виконавчого збору, суд не вбачає необхідності досліджувати правомірність визначення розміру виконавчого збору та його стягнення з позивача у виконавчому провадженні №55439752 з підстав не здійснення державним виконавцем необхідних та достатніх виконавчий дій з метою примусового виконання виконавчого листа Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2015 №149/1152/13-ц та повернення цього виконавчого документа без виконання.

Щодо дотримання позивачем стооку звернення до адміністративного суду, то суду зазначає, що спірні відносини зі стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №71107664 тривало станом на час звернення до суду, відповідно строк звернення до суду не пропущено.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2147,20 грн. (квитанція від 04.12.2004 №0264-7464-3186-8155). Оскільки позов задоволено повністю, сторонами не надано інших доказів понесення судових витрат, на користь позивача підлягають присудженню судові витрати зі сплати судового збору за одну вимогу немайнового характеру в розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтею 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження №71107664 з примусового виконання постанови від 20.02.2023 у виконавчому провадженні №55439752 щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 1203555,44 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний код 43315602, місцезнаходження: 02022, місто Київ, вулиця Євгена Сверстюка, будинок 15, поверх 3).

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно зі статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Донець В.А.