Справа № 260/7268/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 рокуСправа № 260/7268/23 пров. № А/857/21051/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року (суддя Дору Ю.Ю., м.Ужгород), -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП) звернувся до суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Закарпатській області (далі Укртрансбезпека, Відділ відповідно) в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративного-господарського штрафу від 15.06.2023 №ПШ008130 (далі Постанова) щодо позивача, винесену Відділом.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено докази, подані позивачем, також заперечує вчинення порушення під час проведення перевірки, вказуючи про надання всіх документів, визначених статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-ІІІ). Окрім цього, у матеріалах справи відсутній відеозапис процесу проведення рейдової перевірки, як один із доказів вчинення порушення, а також позивач не був у належний спосіб повідомлений про розгляд справи, відтак не був присутній під час прийняття спірного рішення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача через технічні неможливості участі у відеоконференції не зміг вийти на відеозв`язок із судом, відтак за відсутності заперечень сторони відповідача розгляд справи здійснювався за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про дотримання відповідачем вимог законодавства як під час проведення перевірки, так і при прийнятті оскаржуваної Постанови.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Так, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 09.05.2023 на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 08.05.2023 №19, направлення на рейдову перевірку від 08.05.2023 № 013993 старшими державними інспекторами Відділу Потапчуком Д.В. та Гуріним К.С. на автодорозі КМ117 а/д М-06 Київ-Чоп, Житомирська область проведено перевірку додержання позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме транспортного засобу марки Volvo FN д.н.з. НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) та спеціалізованого напівпричепу KRONE SDR 27 д.н.з. НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), за результатами якої був складений акт №350440 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі Акт).

Актом зафіксовано здійснення міжнародних вантажних перевезень з Республіки Німеччина до України, згідно CMR від 04.05.2023 за відсутності документів визначених статтею 53 Закону №2344-ІІІ, тобто за відсутності сертифікату відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення (далі Сертифікат), за що передбачена відповідальність у відповідності до абзацу 6 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ.

Водій транспортного засобу ознайомлений з Актом, про що свідчить його підпис із зазначенням ПІБ, у графі «Пояснення водія про причини порушення» будь-які відомості відсутні.

Далі, листом від 26.05.2023 №38590/4.2/24-23 (далі Лист), Відділом повідомлено позивача про розгляд справи про порушення ним законодавства про автомобільний транспорт 15.06.2023 о 9 год. 30 хв. за адресою: м. Ужгород, вул. Гагаріна, 38.

15.06.2023 начальником Відділу за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт прийнято Постанову, якою постановлено стягнути з позивача штраф у сумі 34000 грн. Відповідно до цієї Постанови позивачем допущено порушення вимог частини 8 статті 53 Закону №2344-ІІІ, відповідальність за яке передбачена абзацом 6 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ.

Вважаючи Постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначеніЗаконом №2344-ІІІ, який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Статтею 5 Закону № 2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону №2344-ІІІ, реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Частиною чотирнадцятою статті 6 Закону №2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до положень частини третьої статті 53 Закону №2344-ІІІ організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати: дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

Статтею 60 Закону № 2344-ІІІ передбачено відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Зокрема, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: -виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону, - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян(абзац 6 частини першої).

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 13 Порядку № 1567 передбачено, що графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується наказом Укртрансінспекції або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За змістом пункту 15 Порядку № 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону (абзац 3).

Відповідно до абзацу 3 пункту 16 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) можливе використання засобів фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі.

Згідно з пунктом 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до пунктів 25, 26, 27 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в територіальному органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Системний аналіз приведених вище норм дає підстави для висновку, що на орган державного контролю покладено обов`язок повідомити уповноважену особу суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення одним із способів, зокрема, під розписку або рекомендованим листом із повідомленням. Справа розглядається за участю уповноваженої особи суб`єкта господарювання за виключенням випадку, коли уповноважена особа, яка належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи, не з`явилася.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що Порядком №1567 не передбачена можливість розгляду справи про порушення без участі суб`єкта господарювання у разі відсутності інформації щодо вручення суб`єкту господарювання повідомлення про розгляд справи.

З матеріалів справи видно, що відповідачем створено Лист, на підтвердження надіслання даного листау матеріалах справи наявна копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.39), яке було направлено відповідачем та отримано 01.06.2023, що підтверджується підписом працівника об`єкта поштового зв`язку.

Проте позивач в апеляційній скарзі зазначає, що даного Листа не отримував, а також вказує, що з такого повідомлення неможливо встановити, хто саме отримав вказане повідомлення, оскільки не зазначено такої інформації, наявний лише підпис, проте в рамках розгляду даної справи не можливо встановити кому належить цей підпис.

Верховний Суд у постанові від 18 січня 2023 року у справі №752/24739/19 зазначив, що порядок вручення рекомендованих поштових відправлень передбачений Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила).

Згідно з пунктом 94 Правил порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою.

Відповідно до пункту 96 Правил реєстровані поштові відправлення (крім рекомендованих), адресовані юридичним особам, видаються їх представникам, уповноваженим на одержання пошти, в об`єкті поштового зв`язку на підставі довіреності, оформленої в установленому порядку. Копія довіреності, засвідчена в установленому порядку, зберігається в об`єкті поштового зв`язку.

За приписами пункту 105 Правил одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

Відповідно до пункту 3.1.6.5 Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом УДППЗ «Укрпошта» від 12.05.2006 №211 (далі Порядок), рекомендовані поштові відправлення, урядові відправлення (прості та рекомендовані), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, всі повторні повідомлення записуються до книги ф. 8. Книги ф. 8 ведуться за кожною доставною дільницею та окремо на відправлення, що підлягають видачі безпосередньо у відділенні поштового зв`язку. У книзі ф. 8 нумерація запису поштових відправлень, що видаються в доставку, ведеться щодня, а тих, що видаються в об`єктах поштового зв`язку, -протягом місяця.

В одержанні рекомендованих поштових відправлень одержувач розписується в книзі ф. 8 та вказує своє прізвище (пункт 3.1.6.11. Порядку).

Відповідно до пункту 3.5.2.3. Порядку поштові відправлення з повідомленням про вручення вручаються адресатам відповідно до вимог пункту 121.

Після вручення поштового відправлення на зворотному боці бланка повідомлення про вручення у відведених для цього місцях зазначається, коли видане поштове відправлення під розписку одержувача із зазначенням прізвища.

У разі вручення уповноваженому юридичної особи реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про вручення, працівник поштового зв`язку на бланку повідомлення робить позначку «Уповноваженому» і зазначає його прізвище. На бланку повідомлення зазначається прізвище працівника поштового зв`язку, який здійснював оформлення повідомлення в місці видачі.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано. (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 222/1402/16).

Разом із цим, позивачем не спростовано презумпцію добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків при врученні йому відповідного рекомендованого листа, оскільки докази на підтвердження цих обставин у справі відсутні.

З урахуванням наведеного,належним доказом, який підтверджує отримання Листа є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що підлягає поверненню відправнику, у якому працівником поштового зв`язку на бланку повідомлення про вручення зазначено прізвище одержувача, проте не вимагається особистого підпису одержувача. У наданій відповідачем копії повідомлення про вручення зазначено підпис працівника об`єкта поштового зв`язку та дату вручення такого повідомлення.

Відповідно апеляційний суд приходить до висновку, що позивач був повідомлений про розгляд справи належним чином.

Стосовно покликання позивача в апеляційній скарзі на відсутність відеозаписупроцесу проведення рейдової перевірки, як одного із доказів вчинення порушення.

Згідно з приписами статті 6 Закону № 2344-III під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право, зокрема, використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі.

Наведене свідчить, що одним із доказів вчинення порушень під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) є, зокрема, відеозапис процесу перевірки.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 09.08.2022№ 590 затверджений «Порядок застосування засобів фото- і відеофіксації посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті».

Відповідно до пункту 5 вказаного Порядку портативний відеореєстратор вмикається посадовою особою Укртрансбезпеки та повинен перебувати в режимі відеозйомки з аудіо супроводженням під час здійснення відповідних заходів, визначених пунктом 3 розділу I цього Порядку, крім випадків, пов`язаних з виникненням у посадової особи Укртрансбезпеки приватного становища (відвідування вбиральні, кімнати відпочинку, перерви для приймання їжі тощо).

Посадова особа Укртрансбезпеки зобов`язана вмикати портативний відеореєстратор під час рейдових перевірок (перевірок на дорозі): зупинення транспортного засобу, процесів виявлення та фіксування порушень, спілкування з фізичними особами.

Разом з тим, в матеріалах справи такий відеозапис відсутній.

При цьому, тягар доказування покладається на суб`єкта владних повноважень, а не на позивача. Суб`єкт владних повноважень може посилатися лише на докази, які були покладені в основу оскаржуваної постанови, за винятком випадків, коли він доведе, що вони не були отримані ним до його прийняття з незалежних від нього причин.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 620/19132/21.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Варто зазначити, що відповідач надав суду докази, які були покладені в основу оскаржуваної постанови, та підтверджують правомірність Постанови, а саме - сертифікат від 29.04.2022 №UA11373362 на транспортний засіб НОМЕР_5 , строк якого закінчився 28.04.2023 (далі Сертифікат 1).

Окрім цього, відповідачем надано протокол перевірки технічного стану транспортного засобу НОМЕР_5 від 29.04.2022 серії ВС №849116 із граничним строком проходження обов`язкового технічного контролю не пізніше 29.04.2023, а також сертифікат відповідності та протокол перевірки транспортного засобу (причепу) KRONE SD, НОМЕР_3 , термін дії яких закінчився 28.04.2023. Відповідно наданий відповідачу на момент перевірки сертифікат є недійсним.

На підтвердження своїх доводів відповідачем було надано копію запиту від 15.09.2023 №70736/5.4.1/24-23 до Державного підприємства «Державний автотранспортний науково-дослідний і проектний інститут» (далі ДП) щодо надання інформації про видані сертифікати на транспортні засоби, що належать позивачу із визначенням строку їх дії, а також відомості стосовно відсутності бланків сертифікатів відповідності.

Відповідно до Настанови ITF/IRU «ECMTmultilateralquota. Userguide» (Багатостороння квота ЄКМТ. Настанова користувача) ДП уповноважено на видачу сертифікатів ЄКМТ - сертифікати придатності колісного транспортного засобу до експлуатації.

Відповідно до копії відповіді ДП на вищезгаданий запит від 20.09.2023 №1.022-05/5471 на транспортний засіб марки Volvo FN д.н.з. НОМЕР_1 видано Сертифікат, який був готовий до друку 09.05.2023 і строк дії цього Сертифікату до 07.05.2024, також на спеціалізований напівпричіп KRONESDR 27 д.н.з. НОМЕР_3 видано Сертифікат, який був готовий до друку 09.05.2023 і строк дії цього Сертифікату до 07.05.2024. Також, зазначено про те, що інформація про відсутність бланків не відповідає дійсності, а стосовно офіційного реєстру ДП, на відомості якого посилається позивач, то ДП зазначає, що результат перевірки з даного веб-сервісу не може бути прирівняний до паперового Сертифікату.

Відповідно апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач надав наявні документи, які були покладені в основу оскаржуваної постанови.

Окрім цього, з наданих відповідачем копій Сертифікатів, на підтвердження своїх доводів, випливає, що на момент проведення перевірки наявні у водія Сертифікати були недійсні, оскільки терміни їх дії закінчились 28.04.2023. Також, відповідно до Сертифікату 1, позивачу було відомо про необхідність здійснення техогляду до 28.04.2023, оскільки це прямо передбачено Сертифікатом 1. У цьому сертифікаті міститься напис англійською мовою «Next roadworthiness test required by 28.04.2023", що означає «наступний техогляд обов`язковий до 28.04.2023», проте водій станом на день здійснення такої перевірки не був забезпечений новим дійсним Сертифікатом, чим здійснив правопорушення в сфері безпеки на автомобільному транспорті.

До того ж, позивачем на спростування доводів відповідача у порядку апеляційного оскарження не надано дійсного Сертифікату.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України (далі (КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 12 лютого 2024 року.