Справа № 280/10286/23
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 лютого 2024 року (15:00)Справа № 280/10286/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

08.12.2023 через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування у період з 30.03.2023 по 15.07.2023 та невиплати в подальшому позивачу належної додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони і здоров`я до іншого, та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022;

зобов`язати відповідача нараховувати та виплатити належну додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу і охорони здоров`я до іншого, та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком військово-лікарської комісії у загальному розмірі 354 838 грн., відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування у період з вересня по листопад 2023 року (включно) та невиплати в подальшому позивачу належного йому грошового забезпечення за останньою займаною посадою в повному обсязі та додаткової винагороди у розмірі 20 100 грн. щомісячно починаючи з вересня 2023 року, відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018;

зобов`язати відповідача нараховувати та виплатити позивачу за період з вересня по листопад 2023 року (включно) належне йому грошове забезпечення за останньою займаною посадою в повному обсязі та додаткової винагороди у розмірі 20 100 грн. щомісячно починаючи з вересня 2023 року, відповідно до вимог Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування у період березня 2023 року та невиплати в подальшому позивачу належної додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях та здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022;

зобов`язати відповідача нараховувати та виплатити позивачу належну додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень за березень 2023 року в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях та здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у загальному розмірі 100 000 грн., відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.03.2023 отримав поранення. Вважає, що оскільки поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, то має право на нарахування додаткової винагороди за період, коли позивач проходив стаціонарне лікування та перебував у відпустці за станом здоров`я, у відповідності до приписів Постанови КМ України №168 від 28 лютого 2022 року, виходячи із 100000 грн. на місяць. Також вважає, що оскільки у березні 2023 року брав безпосередню участь у бойових діях, то за період здійснення зазначених заходів має право на отримання додаткової винагороди. Крім того, оскільки позивач визнаний ВЛК обмежено придатним до військової служби, то має отримувати грошове забезпечення за останньою займаною посадою у повному обсязі, а після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця має отримувати оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду у розмірі 20100 гривень. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 13.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує. Зазначає, що отримана позивачем травма не є травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, а тому і відсутні підстави для виплати додаткової винагороди за спірний період. Крім того, щодо періоду з вересня по листопад 2023 року, то у відповідача відсутня інформація про визнання позивача обмежено придатним до військової служби. Щодо виплати додаткової винагороди за березень 2023 року, то відповідач зазначає, що за вказаний період позивач отримав додаткову винагороду з розрахунку 30000 грн. При цьому, позивачем не підтверджено наявність у нього підстав для отримання додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 .

30.03.2023 під час виконання бойового завдання отримав травму.

Відповідно до Довідки про обставини травми від 02.08.2023 №543 травма отримана за обставин безпосередньої участі позивача у бойових діях під час захисту Батьківщини.

Відповідно до перевідного епікризу виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №2179, позивач знаходився у стаціонарі з 31.03.2023 по 01.04.2023 (а.с.22-23).

Відповідно до виписного епікризу №1713, позивач знаходився у стаціонарі з 01.04.2023 по 12.04.2023 (а.с.23-24).

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_4 від 13.04.2023 №3779 травма тяжкого ступеню. Пов`язана з проходженням військової служби. Також відповідно до вказаної Довідки, позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.25).

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_4 від 13.05.2023 №5041 травма тяжкого ступеню. Пов`язана з проходженням військової служби. Також відповідно до вказаної Довідки, позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.25, зворотній бік).

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_4 від 16.06.2023 №6245 травма тяжкого ступеню. Пов`язана з проходженням військової служби. Також відповідно до вказаної Довідки, позивач потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.26).

Вказані довідки ВЛК не містили інформації про пов`язаність травми із захистом Батьківщини.

Проте, відповідно до протоколу 20 Регіональної військово-лікарської комісії №2359 від 30.10.2023, травма, яку отримав ОСОБА_1 30.03.2023, пов`язана із захистом Батьківщини. Постанову про причинний зв`язок травми у довідці ВЛК від 16.06.2023 №6245 відмінено (а.с.41, зворотній бік).

24.06.2023 Наказом командира ВЧ НОМЕР_5 позивача звільнено із займаної посади і зараховано і зараховано у розпорядження командира (а.с.68).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_5 від 27.11.2023 №210-РС, позивача призначено заступником командира бойової машини навідником оператором механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти ВЧ НОМЕР_2 (а.с.73-75).

Вважаючи, що відповідач вчиняє протиправну бездіяльність щодо невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 у розмірі виходячи зі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я, щодо невиплати додаткової винагороди з розрахунку 100000грн. за березень 2023 року пропорційно безпосередній участі у бойових діях та щодо невиплати в повному обсязі грошового забезпечення в період перебування у розпорядженні командира, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

В силу статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно пункту першого статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату додаткової винагороди передбаченої п.12 постанови КМУ від 28.02.2022 №168 у розмірі виходячи зі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 30.03.2023 по 15.07.2023, то суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.

28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», відповідно до пункту 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Отже, відповідно до пункту 1 Постанови №168, підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є те, що військовослужбовці: 1) беруть безпосередню участь у бойових діях; 2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, суд зазначає, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.

За відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн. не виникає.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168, установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Згідно пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260), на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

Також, пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Згідно пункту 13 розділу XXXIV Порядку №260, військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав травму та перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці на 30 днів за станом здоров`я у період з 30.03.2023 по 15.07.2023.

Суд зауважує, що відповідно до довідок військово-лікарської комісії ВЧ НОМЕР_4 від 13.04.2021 №3779, від 13.05.2023 №5041, від 16.06.2021 №6245, отримана позивачем травма - тяжкого ступеню; травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.

Вказані довідки не містять інформації про пов`язаність травми позивача із захистом Батьківщини.

Проте, 20 Регіональною військово-лікарською комісією зроблено висновок, що травма, яку отримав ОСОБА_1 30.03.2023, пов`язана із захистом Батьківщини (протокол №2359 від 30.10.2023).

Відтак, з огляду на рішення 20 Регіональної військово-лікарської комісії про пов`язаність травми позивача із захистом Батьківщини, суд вважає, що позивач має право на отримання додаткової винагороди за спірний період із розрахунку 100000 грн.

Доводи відповідача про те, що 20 Регіональною військово-лікарською комісією відмінено лише постанову про причинний зв`язок травми у довідці ВЛК від 16.06.2023 №6245, а інші постанови чинні та не містять інформації про пов`язаність травми позивача із захистом Батьківщини, суд до уваги не приймає, оскільки 20 Регіональною військово-лікарською комісією (яка є комісією вищого рівня), чітко зазначено, що отримана позивачем 30.03.2023 травма пов`язана із захистом Батьківщини.

Отже, на думку суду, позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000,00 грн. за період перебування на стаціонарному лікування та у відпустці, у зв`язку із отриманням травми тяжкого ступеню.

В той же час, відповідачем у повному обсязі не нарахована та не виплачена позивачу додаткова винагорода, збільшена до 100000 гривень, за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування, з 30.03.2023 по 15.07.2023.

В той же час, позивач просить про виплату 354838,00 грн.

Довідка про доходи позивача №813 від 15.12.2023 відображає інформацію про отримання додаткової винагороди не у повному обсязі, зокрема за червень 2023 року позивачу виплачено 2000,00 грн. (а.с.77).

За інші місяці спірного періоду, як вбачається з цієї довідки, позивач додаткову допомогу за час стаціонарного лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я не отримував.

Щодо зазначеної позивачем суми додаткової винагороди у розмірі 354838,00 грн., то у цій частині суд не має дискреційних повноважень на вирахування належної позивачу суми, а відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу збільшену до 100000 грн. додаткову винагороду з розрахунку на місяць, пропорційно часу перебування у відпустці за станом здоров`я та на стаціонарному лікуванні з 30.03.2023 по 15.07.2023, з урахуванням виплачених сум.

Щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за березень 2023 року у розмірі 100 000 грн., за безпосередню участь у бойових діях, суд зазначає таке.

Відповідно до рапорту командира механізованої роти в/ч НОМЕР_2 від 03.06.2023 (а.с.78), позивач в період з 01.03.2023 по 13.03.2023 виконував завдання згідно бойового розпорядження командира №792ДСК від 29.02.2023 в зоні бойових дій, але за цей період йому не було нарахована та виплачена додаткова винагорода із розрахунку 30000грн. на місяць.

Відповідно до Наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 03.06.2023 №274 «Про виплату додаткових винагород», позивачу за період з 01.03.2023 по 13.03.2023 нарахована та виплачена додаткова винагорода, пропорційно часу проходження служби (а.с.79-80).

Відповідно до довідки про доходи позивача №813 від 15.12.2023 (а.с.77) позивач отримав додаткову винагороду за березень 2023 року, яка виплачена у травні 2023 року, у сумі 13 548,39 грн.

Таким чином, за березень 2023 року додаткова винагорода позивачу за час безпосередньої участі в зоні бойових дій з 01.03.2023 по 13.03.2023 виплачена із розрахунку 30000 грн.

В той же час позивач вважає, що має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000грн. за березень 2023 року.

Відповідно до пункту 1 Постанови №168, підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є те, що військовослужбовці: 1) беруть безпосередню участь у бойових діях; 2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, суд зазначає, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.

За відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000,00 грн. не виникає.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168, установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Судом встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди спочатку було унормовано Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, а в подальшому розділом XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.

При цьому, порядок підтвердження права на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі є однаковим, як у Окремому дорученні так і у змінах внесених до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.

Згідно пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260), на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям пі час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

Пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260 передбачено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Суд зазначає, що відповідачем до матеріалів адміністративної справи надано докази нарахування та виплати додаткової винагороди за спірний період, у тому числі і у підвищеному до 30000,00 грн.

При цьому, посилання позивача на те, що з 01.01.2023 до 30.03.2023 брав безпосередню участь у бойових діях, а тому протягом усього спірного періоду йому повинна була нараховуватись додаткова винагорода у підвищеному розмірі суд відхиляє, оскільки до матеріалів адміністративної справи не надано жодних доказів та документів, визначених у Окремому дорученні та/або Порядку №260, на підтвердження того, що позивач протягом спірного періоду брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, крім тих періодів за які відповідачем було виплачено позивачу додаткову винагороду у підвищеному розмірі.

Суд зазначає, що для отримання позивачем додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн., до відповідача повинні надійти документи, які підтверджують право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі (бойові розпорядження, журнали бойових дій, тощо), проте, судом встановлено, що такі документи до відповідача протягом періодів за які позивачу не було виплачено додаткову винагороду у підвищеному розмірі не надходили, а відповідно були відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у підвищеному розмірі.

В той же час, наданими доказами підтверджується право позивача на додаткову винагороду у розрахунку 30000 грн. за період з 01.03.2023 по 13.03.2023, яка позивачу нарахована та виплачена.

Отже, у підстави для задоволення цієї частини позовних вимог відсутні.

Щодо зобов`язання відповідача нараховувати та виплатити позивачу за період з вересня по листопад 2023 року (включно) належне йому грошове забезпечення за останньою займаною посадою в повному обсязі та додаткової винагороди у розмірі 20 100 грн. щомісячно починаючи з вересня 2023 року, то суд зазначає таке.

Так, позивач вважає, що оскільки він визнаний обмежено придатним до військової служби (довідка ВЛК віл 14.11.2022 №4900), тому має право на отримання грошового забезпечення за останньою займаною посадою, а після перебування у розпорядження понад два місяці на оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років та додаткову винагороду у розмірі 20100грн.

Так, судом встановлено, що 24.06.2023 наказом командира ВЧ НОМЕР_5 позивача звільнено із займаної посади і зараховано і зараховано у розпорядження командира (а.с.68), а наказом командира ВЧ НОМЕР_5 від 27.11.2023 №210-РС, позивача призначено заступником командира бойової машини навідником оператором механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти ВЧ НОМЕР_2 (а.с.73-75).

Відповідно до абзацу двадцять дев`ятого пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою в повному обсязі. Після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).

У цьому випадку, визнання позивача обмежено придатним до військової служби відбулось ще у 2022 році, тобто, до отримання травми, що зумовило звернення до суду.

Крім того, довідки ВЛК від 13.04.2023 №3779, від 13.05.2023 №5041, від 16.06.2023 №6245, які видані після отримання позивачем травми 30.03.2023, не містять інформації про обмежену придатність до військової служби.

Також, відповідач не був обізнаний про наявність довідки ВЛК віл 14.11.2022 №4900, про що надано довідку від 15.12.2023 (а.с.76).

Докази надання відповідачу довідки ВЛК від 14.11.2022 №4900 із інформацією щодо визнання позивача обмежено придатним до військової служби відсутні.

Також відсутні докази звернення позивача до відповідача із рапортом (заявою) щодо нарахування грошового забезпечення у відповідності до абз. 29 п. 2 розділу XXXIV Порядку №260, у зв`язку із визнанням позивача обмежено придатним.

Водночас, суд зазначає, що приписами ч.1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак, на позивача при зверненні до суду із відповідним позовом покладено обов`язок доведення заявлених позовних вимог.

На цей час у відповідача а архіві медичної служби відсутні відомості щодо визнання позивача обмежено придатним.

Відтак, у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, позивачем укладений Договір №20/06 від 20.06.2023 про надання професійної правничої допомоги із АБ «Данила Тивоненка «Пріоритет».

Відповідно до Додатку №1 до Договору, загальна сума послуг становить 37000грн. (а.с.45-46).

відповідно до акту №1 надання послуг, адвокатом надані послуги на загальну сума 20000 грн. (а.с.46-47):

консультація 3 години 1000грн.;

складання адвокатського запиту до ВЧ НОМЕР_2 1 год. 1000грн.;

складання адвокатського запиту до Департаменту соціального забезпечення МО - 1 год. 1000грн.;

складання адвокатського запиту до ОК «Схід» 1 год. 1000грн.;

складання заяви про перегляд ВЛК 3 год. 3000грн.;

складання заяви про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000грн. 2 год. 2000грн.;

складання адміністративного позову 7 год. 7000грн.;

підготовка до подачі позову через Електронний суд 2 год. 2000грн.

В даному випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 2000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеному, позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 у період з 30.03.2023 по 15.07.2023 додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони і здоров`я до іншого та у відпустці за станом здоров`я, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нараховувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 30.03.2023 по 15.07.2023 додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу і охорони здоров`я до іншого та у відпустці за станом здоров`я, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану».

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на рахунок ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12.02.2024.

Суддя Ю.В. Калашник