Справа № 580/11765/23
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року справа № 580/11765/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними і скасування рішень, визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

08.12.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) (далі позивач) у Черкаський окружний адміністративний суд позов до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) (далі відповідач 2) про:

визнання протиправним і скасування наказу відповідача 1 від 05.09.2023 №552 «Про виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих підрозділів премії за серпень 2023 року» в частині не виплати йому премії у повному обсязі;

визнання протиправним і скасування наказу відповідача 1 від 05.09.2023 №69 «Про результати проведення службового розслідування» в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності;

визнання протиправними дій відповідача 2 під час розгляду скарг від 20.09.2023 ДЕ-16156452, від 04.10.2023 ДЕ-16216568;

зобов`язання відповідача 2 встановити такий порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України.

Обґрунтовуючи зазначив, що самовільно не залишав військову частину, а знаходився у відрядженні, про що доповів рапортом. Під час проведення службового розслідування відповідач 1 порушив його права, як військовослужбовця, а саме: не повідомив про дійсні підстави проведення службового розслідування, не ознайомив із правами та обов`язками під час проведення службового розслідування, не врахував його клопотання - додаток 6, проігнорував його пропозицію про припинення службового розслідування як безпідставного, не ознайомив із матеріалами службового розслідування, а саме заборонив зробити копію розслідування. Відповідач 2 не розглянув по суті скарги позивача на дії відповідача 1 і не запросив на їх розгляд, чим порушив абз.1, 3 ст.19 Закону України "Про звернення громадян". Тому вважає, що спірні накази не відповідають чинному законодавству.

Ухвалою від 13.12.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) її розгляд здійснювати правилами спрощеного провадження, встановив відповідачам строк тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали для надання відзивів на позовну заяву.

27.12.2023 на адресу суду від відповідача 1 надійшли ідентичні відзиви на позовну заяву (через електронний суд вх. №58544/23 та засобами поштового зв`язку вх. №58656/23), в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовуючи зазначив, що 30 серпня 2023 року позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , оскільки не отримав особистого дозволу на вихід (виїзд) за її межі від командира свого підрозділу та погодження від командира частини або начальника штабу - заступника командира частини, хоча зобов`язаний був постійно (цілодобово) перебувати в її межах та не мав права самостійно убувати у відрядження, а тільки у визначений командиром частини час та спосіб. У зв`язку з вищевикладеним 31 серпня 2023 року тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_6 військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 подав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 за №5932 з клопотанням призначити службове розслідування по факту самовільного залишення військової частини позивачем, а також призупинити виплати грошового забезпечення на підставі п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31 серпня 2023 року №546 призначено службове розслідування з метою встановлення обставин відсутності на службі позивача. Стверджує, що під час проведення службового розслідування позивач відмовився надавати пояснення, а також не надав можливості ознайомити його з правами, обов`язковість чого передбачена п.3 розділу ІV Порядку, про о складений відповідний акт в присутності членів комісії та свідка солдата ОСОБА_3 06 вересня 2023 року позивачу запропоновано ознайомитись з матеріалами службового розслідування в методичному класі, який знаходиться в штабі військової частини НОМЕР_1 в присутності членів комісії. Проте, він відмовився читати акт службового розслідування та забажав сфотографувати на мобільний телефон даний документ, що суперечить вимогами наказу Головнокомандувача ЗС України від 01.07.2020 року №74 «Про затвердження інструкції зі зберігання і користування особовим складом Збройних Сил України засобами стільникового зв`язку та іншими електронними засобами». Водночас відповідно до абзацу 1 пункту 3 розділу VI Порядку за зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом, позивач письмового звернення щодо його отримання не надавав. Стверджує, що не допустив порушень законодавства. Враховуючи встановлений в ході службового розслідування факт самовільного залишення 30.08.2023 позивачем військової частини НОМЕР_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 вересня 2023 року №69 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення СУВОРА ДОГАНА". Відповідно до пункту 15 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Тому наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2023 №545 позивачу призупинено виплату грошового забезпечення з 30 серпня 2023 року та поновлено 02 вересня 2023 року, коли він повернувся в розташування військової частини НОМЕР_1 згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2023 №549. Водночас відповідно до пункту 5 розділу XVI Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення. Тому позивача позбавлено щомісячної премії за серпень 2023 року згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2023 №552.

Того ж дня на адресу суду надійщов відзив відповідача 2, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Обґрунтовуючи зазначив, що позивач не погодившись з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2023 №552 подав скаргу щодо безпідставного позбавлення частини грошового забезпечення від 20.09.2023 до Уряду України. Телеграмою начальника адміністративного управління штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 25.09.2023 №Д-1239 вищезазначена скарга для опрацювання та надання відповіді заявнику надійшла на його адресу. Не погодившись з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.09.2023 №69 позивач подав скаргу щодо безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності від 04.10.2023 до Уряду України. Телеграмою начальника адміністративного управління штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 05.10.2023 №Д-1321 вищезазначена скарга для опрацювання та надання відповіді заявнику надійшла на його адресу. Стверджує, що вчасно та об`єктивно розглянув вищезазначені скарги позивача, перевірив викладені в них факти, прийняв рішення відповідно до чинного законодавства і направив відповіді позивачу рекомендованими листами відповідно до вимог Закону України Про звернення громадян". Щодо питання повідомлення позивача про час і місце розгляду скарг та запрошення його на їх розгляд повідомив, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та пошкодженням будівлі штабу військової частини НОМЕР_2 , особовий склад виведено до іншого місця дислокації та веденням ним цілодобової бойової роботи, запросити позивача на розгляд його скарг не було можливості. Вважає, що оскаржувані накази командиром військової частини НОМЕР_1 від 05 вересня 2023 року № 69 та № 55 видані правомірно, а скарги позивача щодо безпідставного позбавлення частини грошового забезпечення від 20.09.2023 та щодо безпідставного притягнення до дисциплінарної відповідальності від 04.10.2023 розглянув відповідно до чинного законодавства України. Стверджує, що не порушив права позивача під час розгляду скарг, а зазначені аргументи позивача є необґрунтованими.

Ухвалою від 04.01.2024 суд відмовив повністю у задоволенні клопотання (вх. від 27.12.2023) відповідача 1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції в адміністративній справі.

11.01.2024 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просив задовольнити його позовні вимоги. Обґрунтовуючи зазначив, що про наявність наказу №540 він не знав. Інформація відповідача 1 у відзиві про те, що він, довів до позивача наказ не відповідає дійсності. Ніяких доказів доведення до нього наказу №540 відповідач 1 не надав. Вважає, що переїзд до місця відрядження не можна вважати як фактичну відсутність на службі. Такий переїзд він був змушений робити в рамках виконання розпорядження щодо прибуття на 10.00 31.08.2023 до м.Кам`янка-Бузька Львівської обл. Тому факт самовільного залишення місця служби з його боку, як про це повідомляє посадова особа відповідача 1, відсутній. Отримання або неотримання якихось документів не підтверджує факт самовільного залишення місця служби з його боку. Стверджує, що убув з військової частини НОМЕР_1 до зведеної стрілецької бригади Повітряних Сил Збройних Сил України на підставі розпорядження начальника штабу - заступника командувача Повітряних Сил Збройних Сил України. Вважає, що відповідач 1 видав наказ від 31 грудня 2022 року №252 з метою обмеження виходу за території військової частини військовослужбовців, які убувають для вирішення власних сімейно-побутових справ і жодним чином не стосується виходу за межі частини військовослужбовців, які убувають у службове відрядження за розпорядженням командира (начальника). Звертає увагу суду, що на момент видання наказу №252 -це31.12.2022 року він не був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 і тому про даний наказ нічого не знав. Стверджує, що ніколи не відмовлявся від надання пояснень з будь-яких питань, які стосуються його та питань його військової служби. Вважає, що надання пояснень та їх доручення до матеріалів справи один із найефективніших способів захисту від безпідставних звинувачень у правопорушеннях з боку суб`єктів владних повноважень. Якщо особа, яка цікавить комісію щодо надання пояснень та ознайомлення з правами, має приватну розмову по телефону, то потрібно визначити більш зручний час для надання пояснень, а не робити висновок про те, що особа відмовилася надавати пояснення і складати про це відповідний акт. З яких причин відповідач 1 не надав мені інший час для надання пояснень з відзиву не зрозуміло. У відзиві відповідача 1 та у наказі №69 вказано різні причини притягнення його до дисциплінарної відповідальності та позбавлення частини грошового забезпечення. Стверджує, що 30 серпня 2023 року був присутній на службі і убув у відрядження із тим розрахунком, щоб вчасно прибути до місця відрядження. Про вказані обставини повідомив усіх зацікавлених осіб і отримав від них схвалення. Постійно перебував на мобільному зв`язку і близько 23.00 в черговий раз повідомив, що перебуваю на шляху до місця відрядження. Розпорядження відповідача 1 виконав і прибув вчасно до місця відрядження у м.Кам`янка-Бузька Львівської обл., що можна перевірити і підтвердити показаннями свідків місця мого відрядження. Усі вищевказані обставини повинні були встановлюватися та оцінюватися в рамках проведення службової перевірки, відповідно до розділу VII Наказу №604, яка відповідачем 1 проведена не була. Жодного обмеження мого права бути присутнім на розгляді скарг у зв`язку із збройною агресією РФ проти України не передбачено. Вважає, що його відсутність на розгляді скарг призвела до їх не об`єктивного розгляду та виникнення необхідності звернення до суду за захистом прав.

16.01.2024 на адресу суду від відповідача 2 надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи зазначив, що основним його завданням є цілодобова охорона державного кордону у повітряному просторі та надійне прикриття від ударів з повітря великих промислово-економічних районів, адміністративних центрів, столиці країни міста Києва, інших критично важливих об`єктів по Україні. У зв`язку зі збройною агресією РФ проти України будівля штабу командування відповідача 2 частково зруйнована. Тому особовий склад та командування розосереджені у різних місцях. Оскільки командуванням відповідача 2 цілодобово ведеться бойова робота, а місце дислокації знаходиться під грифом «таємно» та потребує отримання спеціальних дозволів від відповідних органів на відвідування таких місць вказані обставини стали перешкодою до особистого запрошення позивача на розгляд його скарг. Однак вказані обставини не стали перепоною в об`єктивному їх розгляді та наданні вичерпних і своєчасних відповідей позивачу.

17.01.2024 на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив відповідача 1, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обгрунтовуючи зазначив, що факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 встановлений та підтверджений матеріалами службового розслідування (додатки до відзиву). Для підтвердження вказаних порушень він направив запит до військової частини НОМЕР_7 АДРЕСА_4 та отримав відповідь про те, що позивач до військової частини НОМЕР_7 у відрядження не прибував та, відповідно, не вибував. Позивач наполягає, що залишаючи військову частину НОМЕР_1 він повідомив про це всіх зацікавлених осіб та отримав схвалення, проте не вказує конкретно кого саме. Залишаючи територію військової частини НОМЕР_1 позивач зобов`язаний був звернутись тільки до командира (начальника). Тому наведені ним у відповіді твердження є хибними та не відповідають дійсності.

Того ж дня на адресу суду надійшла заява позивача, в якій просив урахувати його під час прийняття рішення та задовольнити його позовні вимоги. Вважає, що встановлення факту наявності або відсутності самовільного залишення військової частини відповідач 1 мав би встановлювати не 25 грудня 2023 року, а 02 вересня 2023 року у рамках службової перевірки, яка відповідно до розділу VII Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608 проведена не була. Під час проведення службової перевірки відповідач 1 мав задовольнити його клопотання про опитування, у якому, з метою зняття з нього безпідставних звинувачень у самовільному залишенні військової частини, просив опитати та долучити до матеріалів справи покази начальника табірного збору зведеної стрілецької бригади полковника ОСОБА_4 , начальника штабу табірного збору зведеної стрілецької бригади майора ОСОБА_5 , заступника начальника табірного збору зведеної стрілецької бригади з морально-психологічного забезпечення майора ОСОБА_6 , сержанта ОСОБА_7 , солдата ОСОБА_8 , солдата ОСОБА_9 та інших військовослужбовців табірного збору зведеної стрілецької бригади, але клопотання із невідомих причин задоволено не було. Вважає, що наданий відповідачем 1 до суду доказ не свідчить про самовільне залишення ним військової частини. Стверджує, що надав до суду доказ - додаток 2 до заяви (додаток 5 до позовної заяви), який свідчить про те, що з військової частини НОМЕР_8 АДРЕСА_5 до табірного збору зведеної стрілецької бригади м.Кам`янка-Бузька Львівської обл. він убув не самовільно, не за власним бажанням, а виконуючи вимоги вищого штабу. Вказаний доказ знаходиться у розпорядженні відповідача 1, але з невідомих причин дану телеграму (або її нетаємний витяг, що стосується справи) він до суду не надав.

Всі докази надані сторонами долучені до матеріалів адміністративної справи.

Оскільки сторони у встановлений строк не заявили обґрунтованих клопотань щодо розгляду справи у відкритому судовому засіданні з їх повідомленням і викликом, з огляду на відсутність доцільності допитати свідків чи призначити експертизу, суд вирішив справу розглянути на підставі наявних письмових доказів у письмовому провадженні.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Посвідченням від 19.06.2017 серії УБД №194084 підтверджується, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №252 «Про введення в дію казарменого режиму для особового складу військової частини НОМЕР_1 під час дії воєнного стану» введено казармений режим для особового складу військової частини НОМЕР_1 . Наказано всьому особовому складу з числа військовослужбовців частини постійно (цілодобово) перебувати в визначених місцях розосередження, районах виконання завдань, військових містечках. Також встановлено, що вихід (виїзд) за межі підрозділів частини, військових містечок № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 здійснювати з особистого дозволу командирів структурних підрозділів за його погодженням, або за погодженням начальника штабу - заступника командира частини.

28.08.2023 командир Військової частини НОМЕР_1 видав наказ №540, згідно з яким заступнику командира полку начальнику логістики через підпорядкованих начальників служб логістики зобов`язано, зокрема, забезпечити перевезення військовим автомобільним транспортом особового складу військової частини НОМЕР_1 до визначеного місця збору (військова частина НОМЕР_7 , АДРЕСА_4 повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») у термін до 10:00год 31.08.2023.Старшим групи призначено позивача та покладено на нього обов`язки щодо контролю за своєчасним прибуттям особового складу до місця збору, дотримання особовим складом заходів безпеки та дисципліни під час переміщення до місця відрядження та своєчасність подання документів групи у пункті збору особового складу.

29.08.2023 Військова частина НОМЕР_11 видала позивачу припис №350/195/2022 на виконання завдання, який відряджається до Військової частини НОМЕР_7 з метою формування резерву зведеної стрілецької бригади.

29.08.2023 відповідач 1 виписав позивачу посвідчення № НОМЕР_12 про відрядження до Львівської області м.Кам`янка-Бузька Військова частина НОМЕР_7 , термін відрядження з 30.08.2023 до окремого розпорядження виконання службових (бойових) завдань в польових умовах. У ньому у графі вибув зазначено дату 30.08.2023 вибуття з військової частини НОМЕР_1 , підпис та відбитки штампів, зазначеної військової частини. У графі прибув до інформація відсутня.

31.08.2023 ТВО командира військової частини НОМЕР_6 військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_10 звернувся рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому доповів, що позивач, як старший групи, 30.08.2023 повинен був о 23:00год разом з іншими військовослужбовцями убути у відрядження до вказаної вище військової частини. Однак станом на 22год 30хв він був відсутній на території відповідача 1, до 23:00год так і не з`явився, у відрядження не убув, місцезнаходження його невідоме. Для вибуття у відрядження не отримав посвідчення про відрядження, яке знаходиться у відділенні персоналу та стройове штабу, а також не отримав засоби індивідуального захисту, зброю та продовольчий атестат. Тому просив призначити службове розслідування щодо факту самовільного залишення позивачем військової частини та призупинити з 30.08.2023 усі виплати грошового забезпечення, зняти з 31.08.2023 з котлового забезпечення.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2023 №545 підтверджується, що позивачу з 30.08.2023 призупинено виплату щомісячного грошового забезпечення.

Командир Військової частини НОМЕР_1 видав наказ від 31.08.2023 №546 «Про призначення службового розслідування». Зазначеним наказом доручено провести службове розслідування з метою з`ясування причин та умов щодо відсутності позивача на службі та не отримання посвідчення про відрядження. Проведення службового розслідування доручено комісії. Матеріали службового розслідування надати йому на затвердження до 17:00год 28.09.2023.

Службове розслідування оформлене письмовим актом службового розслідування (вх. №2392 від 05.09.2023), затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_11 .

Під час проведення службового розслідування комісія відібрала пояснення:

у заступника командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_12 , який пояснив, що 30.08.2023 о 23 годині 00 хвилин був проведений стройовий огляд перед відправкою визначеної групи Проте позивач у визначений час не з`явився, на території військової частини був відсутній;

у начальника топографічної служби штабу військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_13 , який пояснив, що 30.08.2023 він отримав завдання від командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_14 на перевірку укомплектованості військовослужбовців, видачу їм приписів та посвідчень про відрядження, а також проведення інструктажу перед убуттям у відрядження під особистий підпис військовослужбовців. Під час здійснення даних заходів позивача у військовій частині НОМЕР_1 не було;

у чергового дивізіону (військової частини НОМЕР_6 ) молодшого сержанта ОСОБА_15 , який пояснив, що під час чергування 30.08.2023 ним було зроблено запис в "Книзі видачі зброї та боєприпасів" про видачу зброї позивачу та отримано від нього підпис про одержання зброї, але зброю позивач не забрав, пояснюючи тим, що забере її пізніше та пішов не отримавши її. Тому сержант ОСОБА_16 відразу зробив відповідний запис про приймання даної зброї в Книзі видачі зброї та боєприпасів.

Відповідно до висновку службової характеристики від 04.09.2023 на позивача він відповідає займаній посаді та рекомендовано залишити його на займаній посаді.

04.09.2023 ТВО командира військової частини НОМЕР_6 військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_10 доповів рапортом командиру військової частини НОМЕР_1 , що позивач о 18год 20хв 02.09.2023 прибув у розташування військової частини. Тому просив з 02.09.2023 поновити йому усі виплати грошового забезпечення, а на котлове забезпечення поставити з 04.09.2023.

Позивач від надання пояснень щодо факту його самовільного залишення військової частини відмовився, про що 05.09.2023 голова комісії в присутності двох свідків склав відповідний акт.

Розслідуванням встановлено факт самовільного залишення військової частини позивачем у період з 23год 30.08.2023 до 18год 20хв. 02.09.2023. В акті зазначено, що своїми діями позивач порушив вимоги абзаців 1, 5 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, абзаців 1, 2 ст.ст.11,12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Комісія запропонувала притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «сувора догана», не виплачувати йому за серпень 2023 року щомісячну премію.

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.09.2023 №549 підтверджується, що позивачу з 02.09.2023 поновлено виплату грошового забезпечення у зв`язку з поверненням після самовільного залишення військової частини.

05.09.2023 відповідач 1 видав спірний наказ №69 Про результати проведення службового розслідування щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

Того ж дня відповідач 1 видав оскаржуваний наказ №552 «Про виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих підрозділів премії за серпень 2023 року» щодо не виплати позивачу премії, підставою зазначено самовільне залишення військової частини (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 31.08.2023 №546).

06.09.2023 позивач рапортом доповів командиру військової частини НОМЕР_1 , що твердження про його відсутність на службі та те, що він не вибув у відрядження є такими, що не відповідають дійсності, оскільки ма-р ОСОБА_17 особисто ознайомив його витягом із розпорядженням начальника штабу-заступника командувача ПС ЗСУ про його відрядження до в/ч НОМЕР_7 АДРЕСА_4 . Виконуючи вказане розпорядження він 30.08.2023 убув у визначену військову частину. 31.08.2023 прибув до неї. Зазначив, що вказані факти можуть підтвердити вказані ним особи. У розташуванні зведеної стрілецької бригади знаходився протягом 31.08.2023 та 01.09.2023 і убув звідти 01.09.2023 за розпорядженням полковника ОСОБА_4 . Прибув у розташування відповідача 1 02.09.2023. Розпорядження заступника командира ПС ЗСУ виконав. Тому твердження наказу від 31.08.2023 №546 про те, що він не убував не є дійсним. Під час перебування у зведеній стрілецькій бригаді займався виключно службовими питаннями, які стосуються військової служби. Тому твердження вказаного вище наказу про те, що він відсутній на службі не дійсні. Підстави для проведення службового розслідування відсутні через відсутність складу правопорушення з його сторони. Давати пояснення щодо будь-якого його правопорушення, якщо таке допустить, не відмовляється. Просив припинити службове розслідування та не доводити справу до оскарження у вищих інстанціях і розгляду у судовому порядку. До рапорту позивач додав клопотання від 06.09.2023, в якому просив опитати та долучити матеріали опитування до службового розслідування зазначених ним у клопотанні осіб.

20.09.2023 позивач звернувся скаргою до Уряду України, в якій просив скасувати наказ відповідача 1 від 05.09.2023 №552 в частині позбавлення його за серпень 2023 року премії, як помилковий та безпідставний, повернути йому грошові кошти, забезпечити його право бути присутнім під час розгляду скарги, відповідь надіслати на особисту електронну скриньку або вручити особисто.

Листом від 08.10.2023 №175/30/272/1033 відповідач 2 на звернення позивача повідомив про проведення службового розслідування та встановлення факту самовільного залишення ним військової частини, за що позивача притягнуто до відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана». У зв`язку із самовільним залишенням військової частини позивачу призупинено виплату грошового забезпечення з 30.08.2023, премія за серпень 2023 року не нараховувалася в повному обсязі відповідно до спірного наказу. Командування військової частини НОМЕР_1 діяло в рамках вимог чинного законодавства України.

04.10.2023 позивач повторно звернувся скаргою до Уряду України, в якій просив скасувати наказ відповідача 1 від 05.09.2023 №69, як незаконний, протиправний та безпідставний, повернути йому грошові кошти, повідомити його про місце та час розгляду скарги та забезпечити його право бути присутнім під час її розгляду, відповідь надіслати на особисту електронну скриньку або вручити особисто.

Листом від 17.10.2023 №175/30/272/1064 відповідач 2 на звернення позивача повідомив про проведення службового розслідування та притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а також про те, що порушень законодавства зі сторони посадових (службових) осіб відповідача 1 не встановлено.

Тому позивач звернувся до суду позовною заявою.

У подальшому 25.12.2023 відповідач 1 звернувся листом №1793/301 до командира військової частини НОМЕР_7 , в якому просив надати інформацію щодо того, чи прибув позивач 31.08.2023 до вказаної військової частини та коли вибув, чи був він поставлений на облік, знятий з обліку, та які документи йому видавались.

На вказаний лист командир військової частини НОМЕР_7 полковник ОСОБА_18 листом від 02.01.2024 №350/488/73/17 повідомив, що зазначений у листі військовослужбовець до військової частини НОМЕР_7 у відрядження не прибував та, відповідно, з нього не вибував. З зазначеного питання рекомендував звернутися до командування зведеної стрілецької бригади Повітряних Сил Збройних Сил України (через військову частину НОМЕР_13 ).

Для вирішення спірних правовідносин суд урахував.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі ЗУ №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з ч.3 ст.1 ЗУ №2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до абз. 4 ч.9 ст.1 ЗУ №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно з ч.10 ст.1 ЗУ №2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.4 ст.24 ЗУ №2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Отже, законодавством визначені обставини, за яких військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем 1 процедури проведення службового розслідування суд урахував.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі Порядок №608).

Відповідно до абз. 4 п. 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно з п.1 розділу II Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу II Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до п.1 розділу IIІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.

Згідно з п.3 розділу IIІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Відповідно до п.5 розділу IIІ Порядку №608 службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно з п.8 розділу IIІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Суд установив, що відповідач 1 вказаних вище вимог дотримався та на підставі зазначеного вище рапорту ТВО командира військової частини НОМЕР_6 військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_10 видав наказ про призначення службового розслідування з метою з`ясування причин та умов щодо відсутності позивача на службі та не отримання посвідчення про відрядження. Проведення службового розслідування доручено відповідній комісії.

Відповідно до п.п.1, 2 розділу ІV Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Суд установив, що позивач від надання пояснень щодо факту його самовільного залишення військової частини відмовився, про що 05.09.2023 голова комісії відповідача 1 в присутності двох свідків склав відповідний акт, чим дотримався зазначених вище вимог законодавства.

Згідно з п.3 розділу ІV Порядку №608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Належні, достовірні та допустимі докази відмови позивачу в отриманні копій документів, які стосуються розслідування, в ознайомленні з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром, відсутні. Також відсутні письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які її проводили.

Суд установив, що позивач звертався до відповідача 1 з рапортом про припинення службового розслідування та клопотанням про проведення опитування, зазначених ним у клопотанні осіб, а також долучення матеріалів опитування до службового розслідування 06.09.2023, тобто на наступний день після прийняття відповідачем 1 спірних наказів, зокрема, наказу №69 Про результати проведення службового розслідування щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани. Докази звернення з відповідними документами у період проведення службового розслідування відсутні. Отже, доводи позивача щодо неврахування відповідачем 1 зазначених рапорту та клопотання під час розслідування не обґрунтовані. Позивач не вказав причин, які об`єктивно перешкодили йому звернутися з відповідними документами до вказаної дати.

Відповідно до п.п.1-6 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються:посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Вказаних вище вимог відповідач 1 дотримався та за результатами проведеного службового розслідування відповідна комісія склала зазначений вище акт, який містить зазначені вищи відомості.

Згідно з п.п.1, 2 розділу VІ Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Пунктом 3 розділу VІ Порядку №608 визначено, що примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління. За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

Належні, достовірні та допустимі докази звернення позивача щодо отримання копії акта службового розслідування або витягу з нього, в частині, що стосується його відсутні.

Врахувавши вказані вище норми законодавства та обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач 1 дотримався вимог процедури під час проведення службового розслідування та не допустив порушення прав позивача, а його протилежні доводи не обґрунтовані та спростовані зазначеними вище доказами.

Відповідно до п.4 розділу VІ Порядку №608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Належні, достовірні та допустимі докази подання позивачем старшому командиру (начальнику) відповідної скарги відсутні. Водночас позивач звертався скаргами до Уряду України, які розглянув відповідач 2.

Щодо факту вчинення позивачем правопорушення та притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України та їх взаємовідносин, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає СТАТУТ ВНУТРІШНЬОЇ СЛУЖБИ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут № 548-XIV). У його вступі вказано, що ним керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. Положення Статуту поширюються на військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів.

Відповідно до ст.ст.5-8 Статуту № 548-XIV внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти. Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Абзацами 1, 2 ст.11 Статуту № 548-XIV визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Статтею 12 Статуту № 548-XIV передбачено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Відповідно до ст.16 Статуту № 548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 49 Статуту № 548-XIV визначено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Отже, позивач, як військовослужбовець, зобов`язаний знати і сумлінно виконувати вимоги вказаного вище Статуту та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Статтею 216 Статуту № 548-XIV визначено, що військовослужбовці строкової військової служби у вільний від занять та робіт час мають право вільно переміщатися по території військової частини, а під час звільнення - і в межах гарнізону. Військовослужбовці офіцерського, сержантського (старшинського) складу, які проходять службу за контрактом, що виїжджають за межі гарнізону, письмово повідомляють про це командира військової частини. Виїзд військовослужбовців строкової військової служби за межі гарнізону (за винятком випадків відбуття у відпустку або відрядження) забороняється.

Відповідно до п.1 розділу "Загальні положення" СТАТУТУ ГАРНІЗОННОЇ ТА ВАРТОВОЇ СЛУЖБ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 550-XIV,військові частини, штаби, організації, установи та військові навчальні заклади Збройних Сил України, військові частини (установи, організації, органи тощо) Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, розташовані (дислоковані) постійно чи тимчасово в населеному пункті (пунктах) або поза ним (ними) (далі - військові частини), територіально об`єднуються в гарнізон. Межі гарнізону та зони відповідальності згідно з п.3 цього Статуту визначаються наказом командувача військ оперативного командування, а в місті Києві - наказом Міністерства оборони України. Межі гарнізону мають бути добре відомі всьому особовому складу гарнізону.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №252 «Про введення в дію казарменого режиму для особового складу військової частини НОМЕР_1 під час дії воєнного стану» введено казармений режим для особового складу військової частини НОМЕР_1 . Наказано всьому особовому складу з числа військовослужбовців частини постійно (цілодобово) перебувати в визначених місцях розосередження, районах виконання завдань, військових містечках. Також встановлено, що вихід (виїзд) за межі підрозділів частини, військових містечок № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 здійснювати з особистого дозволу командирів структурних підрозділів за його погодженням, або за погодженням начальника штабу - заступника командира частини.

Отже, виїзду за межі гарнізону має передувати письмове повідомлення військовослужбовця про це командиру військової частини. Його розташування обмежене населеним пунктом. Належні, достовірні та допустимі докази такого письмового повідомлення позивачем командира військової частини відсутні. Вказаними вище доказами підтверджується, що відповідно до розпорядження командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 22 серпня 2023 року № 4199/дск щодо формування резерву зведеної стрілецької бригади позивач 30.08.2023 мав убути у відрядження до зведеної стрілецької бригади (військова частина НОМЕР_7 ). Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №540 від 28 серпня 2023 року позивач призначений старшим групи з покладанням на нього обов`язків щодо контролю за своєчасним прибуттям особового складу до місця збору, дотримання особовим складом заходів безпеки та дисципліни під час переміщення до місця відрядження та своєчасність подання документів групи у пункті збору особового складу. Вказаний наказ командир військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_19 особисто довів до позивача під час наради в клубі військової частини НОМЕР_1 . Перевезення групи було заплановано та здійснено військовим автомобільним транспортом особового складу військової частини НОМЕР_1 до визначеного місця збору (військова частина НОМЕР_7 , АДРЕСА_4 повітряного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у термін до 10:00 год. 31 серпня 2023 року. 30.08.2023 о 23 годині 00 хвилин заступником командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_20 проведений стройовий огляд перед відправкою визначеної групи, проте позивач у визначений час не з`явився, на території військової частини був відсутній. Пошуки на території частини результатів не дали. Під час телефонної розмови о 23 годині 37 хвилин 30.08.2023 позивач пояснив, що знаходиться в дорозі, на інші питання відповідати відмовлявся. За відсутності позивача старшим групи визначений сержант ОСОБА_21 , який здійснював контроль за своєчасним прибуттям особового складу до місця збору, дотримання особовим складом заходів безпеки та дисципліни під час переміщення до місця відрядження та своєчасність подання документів групи у пункті збору особового складу.Серед документів групи був поданий талон атестата на продовольство на команду людей в кількості 10 осіб, включно з позивачем. Зброя та боєприпаси позивача залишились на зберіганні в підрозділі. Позивач посвідчення про відрядження, талон атестата на продовольство та припис для виконання завдання (форма 15) не отримав, а також відмовився отримувати засоби індивідуального захисту, про що написав відповідний рапорт. 02 вересня 2023 року позивач повернувся в розташування військової частини НОМЕР_1 . Документів, які б підтверджували його перебування у військовій частини НОМЕР_14 або пояснювали причину його відсутності, не надав.

У матеріалах службового розслідування зафіксовано самовільне залишення позивачем військової частини НОМЕР_1 у період з 23 години 30 серпня 2023 року до 18 годину 20 хвилин 02 вересня 2023 року. Зібрані під час службового розслідування пояснення та докази свідчать, що рапорт про вихід (виїзд) за межі військової частини НОМЕР_1 позивач не подавав керівнику, відповідного дозволу уповноваженої особи на виїзд за межі військової частини приватним автомобільним транспортом не отримував. Спростування таких обставин відсутнє. Тому суд погоджується з твердженням відповідача 1 про допущення в такий спосіб позивачем дисциплінарного проступку та наявності обґрунтованих підстав притягнення його до відповідальності.

Долучений позивачем, як доказ - додаток 2 до заяви вх. від 17.01.2024 (додаток 5 до позовної заяви) про те, що він вибув з військової частини НОМЕР_8 АДРЕСА_5 до табірного збору зведеної стрілецької бригади м.Кам`янка-Бузька Львівської обл. не самовільно, не за власним бажанням, а виконуючи вимоги вищого штабу, не врахований судом, оскільки він не містить реквізитів, а саме назви, дати та номеру, що перешкоджає суду встановити його справжність. Водночас зазначені у ньому відомості не спростовують встановленого службовим розслідуванням факту щодо самовільного залишення 30.08.2023 позивачем військової частини НОМЕР_1 .

Додатковим доказом, який підтверджує відомості службового розслідування та спростовує доводи позивача щодо відбуття 30.08.2023 у відрядження є лист командира військової частини НОМЕР_7 полковника ОСОБА_22 від 02.01.2024 №350/488/73/17, яким він повідомив, що позивач у відрядження не прибував та, відповідно, з нього не вибував. Тому протилежні доводи позивача не обґрунтовані та не враховані судом.

Отже, позивач маючи виконання військових завдань, діючи всупереч інтересам військової служби та порушуючи закон вчинив дисциплінарне порушення.

Військовий дисциплінарний проступок - порушення військовослужбовцем обов`язків (невиконання чи неналежне виконання), покладених на нього по службі законами України, військовими статутами, наказами та іншими нормативними актами органів військового управління, командирів і начальників.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає ДИСЦИПЛІНАРНИЙ СТАТУТ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV(далі Дисциплінарний статут).

Його дія поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Відповідно до ст.ст.1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з абз. 1, 5 ст.4 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Статтею 7 Дисциплінарного статуту встановлено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Згідно зі ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження, б) догана, в) сувора догана, г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти), ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби), д) пониження в посаді, е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу), є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу), ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтею 83 Дисциплінарного статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст.ст.84-86 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Встановлені обставини свідчать про дотримання відповідачем вказаних норм права. Обґрунтовано враховано як факт проступку, так і обставини, які йому сприяли, характеристику позивача.

Згідно зі ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. (ст.97 Дисциплінарного статуту)

Отже, визначення виду дисциплінарного стягнення відноситься до дискреційних повноважень командира.

Вказаних вимог відповідач дотримався. Зазначені вище обставини справи доводять, що позивач неналежним чином виконував встановлені законами обов`язки військовослужбовця. Вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку встановлена службовим розслідуванням. Наявність не врахованих відповідачем обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність позивача, не підтверджено жодним доказом. Тому із передбачених видів дисциплінарного стягнення обраний щодо позивача обґрунтований.

Отже, спірний наказ від 05.09.2023 №69 «Про результати проведення службового розслідування» в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнятий відповідачем 1 з дотриманням меж, способу, порядку та строків, визначених Конституцією України та законами України. Тобто, є правомірним. Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо невиплати позивачу премії за серпень 2023 року суд урахував.

Відповідно до п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 2605 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Оскільки службовим розслідуванням підтверджено факт самовільного залишення позивачем військової частини НОМЕР_1 у період з 23год 30.08.2023 до 18год 20хв. 02.09.2023, тобто фактично позивач був відсутній на військовій службі без поважних причин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача 1 від 05.09.2023 №552 «Про виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих підрозділів премії за серпень 2023 року» в частині не виплати позивачу премії за серпень 2023 року у повному обсязі є правомірним та скасуванню не підлягає.

Щодо порушення відповідачем 2 абз.1, 3 ст.19 Закону України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі ЗУ № 393/96-ВР) суд урахував.

Згідно з абз.4 ч.1 ст.19 ЗУ №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, медіа, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Водночас абз. 5, 7 ст.18 ЗУ №393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право бути присутнім при розгляді заяви чи скарги та одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Отже, законодавством визначено право особи бути присутньою при розгляді її скарги та обов`язок відповідного органу державної влади на прохання громадянина запросити його на засідання відповідного органу, що розглядає його скаргу.

Суд установив, що позивач у зазначених вище скаргах зазначив про порушення його прав, як військовослужбовця, а саме щодо порушення процедури проведення відносно нього службового розслідування та прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Також позивач серед іншого просив забезпечити його право бути присутнім під час їх розгляду, повідомити про дату та час розгляду та надіслати відповідь на його особисту електронну скриньку або вручити особисто.

Щодо вказаних обставин суд урахував ст.110 Дисциплінарного статуту, згідно з якою усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі:

прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод;

незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Відповідно до абз.4 ст.112 Дисциплінарного статуту військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право бути присутнім під час розгляду заяви чи скарги.

Отже, позивач має право бути присутнім під час розгляду його скарги.

Статтею 117 Дисциплінарного статуту визначено, що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Суд установив, що відповідач 2 надав позивачу письмові відповіді на його скарги та повідомив про відсутність порушень законодавства зі сторони посадових (службових) осіб відповідача 1. Отже, відповідач 2 дотримався вказаних вище вимог.

Водночас ст.118 Дисциплінарного статуту передбачено, що командири військових частин, начальники органів військового управління зобов`язані проводити особистий прийом військовослужбовців, членів їх сімей, а також інших громадян з питань, що стосуються діяльності військової частини. Прийом проводиться регулярно у встановлені дні та години.Звернення на особистому прийомі реєструються. Питання, які неможливо вирішити безпосередньо під час особистого прийому, розглядаються в такому самому порядку, що і письмові звернення.

Належні, достовірні та допустимі докази звернення позивача щодо особистого прийому командиром відповідача 2 відсутні. Також відсутні докази відмови у такому прийомі.

Крім того, суд урахував, що відповідач 2 це оперативне об`єднання Повітряних сил Збройних сил України у центральній частині території України (Вінницька, Житомирська, Київська, Черкаська, Чернігівська, та частково Полтавська, Сумська, Кіровоградська області). Основними завданнями якого є цілодобова охорона державного кордону у повітряному просторі та надійне прикриття від ударів з повітря великих промислово-економічних районів, адміністративних центрів, столиці країни - міста Києва, об`єктів Дніпровського каскаду ГЕС, Чорнобильської АЕС а також важливих комунікацій і військових об`єктів в Північний, Північно-Східній і Центральній Україні.

Оскільки командуванням відповідача 2 цілодобово ведеться бойова робота, а місце дислокації знаходиться під грифом «таємно» та потребує отримання спеціальних дозволів від відповідних органів на їх відвідування, вказані обставини можуть свідчити про об`єктивні причини щодо не запрошення позивача на розгляд його скарг.

Доводи позивача про порушення відповідачем 2 абзацу 8 ст.59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, яким визначено, що командир (начальник) зобов`язаний встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України, не обґрунтовані та не враховані судом, оскільки відсутні належні, достовірні та допустимі докази не виконання командиром (начальником) відповідача 2, зазначеного у вказаній нормі обов`язку.

Врахувавши вказані обставини справи та норми законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідач 2 під час розгляду скарг позивача допустив дії, які суперечать нормам чинного законодавства та зобов`язувати його встановити такий порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України. Тому позовні вимоги в цій частині не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідачі у спірних правовідносинах довели, що діяли в порядку, межах та строки, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень (вчинення дій).

Отже, позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на результат вирішеного спору, понесені судові витрати позивачем, відповідно до ст.139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2-20, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про:

визнання протиправним і скасування наказу від 05.09.2023 №552 «Про виплату військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих підрозділів премії за серпень 2023 року» в частині не виплати йому премії у повному обсязі;

визнання протиправним і скасування наказу від 05.09.2023 №69 «Про результати проведення службового розслідування» в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності;

визнання протиправними дій під час розгляду скарг від 20.09.2023 ДЕ-16156452, від 04.10.2023 ДЕ-16216568;

зобов`язання встановити такий порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 12.02.2024.