Справа № 640/5663/22
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року № 640/5663/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія "Нафтогаз УКРАЇНИ" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі позивач, ТОВ «ГК «Нафтогаз України») з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі відповідач, НКРЕКП), в якому просить визнати протиправною та нечинною постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1120 від 08.07.2021р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що є учасником ринку природнього газу та здійснює діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу споживачу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП № 880 від 04.07.2017. За результатами конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», проведеного Міністерством енергетики України, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р позивача визначено постачальником «останньої надії» строком на три роки.

Оскаржуваною постановою НКРЕКП затверджено зміни до деяких постанов НКРЕКП, відповідно до яких споживачі, що здійснюють виробництво теплової енергії, у певних випадках, передбачених законодавством, автоматично стають споживачами постачальника «останньої надії».

TOB «ГК «Нафтогаз України» вважає, що такі зміни спрямовані на надання переваг одній з категорій споживачів, шляхом штучного розширення кола клієнтів постачальника «останньої надії» та є протиправними, оскільки суперечать положенням Закону України «Про ринок природного газу»; протирічать Цивільному та Господарському кодексам України; не дотримано особливостей порядку прийняття/внесення змін до норм, що регулюють діяльність постачальника «останньої надії»; норми оскаржуваної постанови застосовано до позивача як постачальника «останньої надії» та порушують його права.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Представником відповідача 14.06.2022 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що НКРЕКП розроблено, схвалено та прийнято Постанову № 1120 від 08.07.2021 на принципах відкритості і прозорості, гласності процесу державного регулювання та в межах повноважень і у спосіб, визначених законодавством України.

Відповідач зазначив, що головною метою діяльності постачальника «останньої надії» є забезпечення безперервності постачання природного газу тим споживачам природного газу, які в силу об`єктивних обставин залишились без постачальника та необхідного ресурсу природного газу, а оскаржувана Постанова № 1120 встановлює механізми забезпечення безперебійного постачання природного газу споживачам, що здійснюють виробництво теплової енергії та надають послуги теплопостачання населенню, що в свою чергу сприяє сталому проходженню опалювальних сезонів та мінімізує ризики залишення кінцевих споживачів без тепла.

Також відповідач наголосив, що затвердження правил постачання природного газу, типового договору постачання природного газу, кодексу газотранспортної системи, а також внесення змін до них належить до виключних дискреційних повноважень НКРЕКП.

У зв`язку з чим, відповідач вважає позовні вимоги TOB «ГК «Нафтогаз України» такими, що не підлягають задоволенню, оскільки можуть спричинити негативні наслідки на ринку природного газу та призвести до зриву опалювальних сезонів в подальшому.

Крім того, відповідач зазначив, що позивач у позові не погоджується з окремими положеннями Постанови № 1120, проте просить визнати її протиправною та нечинною повністю.

На виконання вимог ухвали суду від 21.04.2022 та відповідно до частини 4 статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем надано до суду докази опублікування оголошення щодо оскарження Постанови № 1120.

Представник позивача скористався своїм правом на подачу відповіді на відзив, в якій виклав свої пояснення щодо наведених відповідачем аргументів у відзиві, які вважає безпідставними та такими, що не спростовують обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги.

Також представник позивача 22.06.2022 подано до Окружного адміністративного суду міста Києва заяву про зміну предмета позову, у якій просить:

визнати протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 08.07.2021 № 1120 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП» у частині, а саме визнати протиправними та нечинними положення:

підпункту 2 пункту 1:

« 2) у главі 5:

у пункті 2:

в абзаці сьомому після слів «побутового споживача» доповнити словами та знаками «або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії)»;

в абзаці дев`ятому після слів «побутового споживача» доповнити словами та знаками «або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії,»;

в абзаці десятому після слова «побутовим» доповнити знаками та словами «(крім споживача, що здійснює виробництво теплової енергії)»;

в абзаці дванадцятому слова та знаки «не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому відбулася реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» замінити словами «визначається Правилами постачання природного газу»;

абзаци перший та другий пункту 8 замінити одним новим абзацом такого змісту:

« 8. У разі відхилення оператором газотранспортної системи номінації замовника послуг транспортування на відповідну точку виходу до прямого споживача та/або газорозподільної системи або якщо така номінація не була подана оператору газотранспортної системи у встановлений строк, інформаційна платформа, з урахуванням вимог цього Кодексу та за відсутності споживача(-ів) у реєстрі іншого постачальника(-ів), інформує відповідного оператора газорозподільної системи (оператора газотранспортної системи по прямих споживачах) про відсутність замовленого постачальником обсягу транспортування природного газу для потреб споживача(-ів), за виключенням того (тих) споживача(-ів), який(-і) підлягає(-ють) автоматичній реєстрації в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» в порядку, передбаченому пунктом 2 цієї глави.».

У зв`язку з цим абзаци третій - шостий вважати відповідно абзацами другим -п`ятим.»;

пункту 2:

« 2. Абзаци четвертий та п`ятий пункту 3 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015року за № 1382/27827, викласти в такій редакції:

«відсутність підтвердженої номінації та реномінації для газової доби D до 02:00 UTC (04:00 за київським часом) години для зимового періоду в газову добу (D-1) та 01:00 UTC (04:00 за київським часом) години для літнього періоду в газову добу (D-1) у діючого постачальника на точку виходу до газорозподільної системи, до якої підключений побутовий споживач або споживач, що здійснює виробництво теплової енергії, крім випадків ініціювання постачальником «останньої надії» відключення по об`єкту такого споживача (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу та споживачу, що здійснює виробництво теплової енергії);

відсутність побутового споживача або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії (точки комерційного обліку споживача) в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу та споживачу, що здійснює виробництво теплової енергії).».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2022 заяву TOB «ГК «Нафтогаз України» про зміну предмета позову прийнято до розгляду.

В подальшому, Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла вказана справа, яку відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Маричу Є.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 прийнято адміністративну справу до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.11.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Сторони прибули у судове засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

TOB «ГК «Нафтогаз України» здійснює діяльність на підставі ліцензії про право провадження господарської діяльності з постачання природного газу споживачу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП № 880 від 04.07.2017.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р визначено TOB «ГК «Нафтогаз України» постачальником «останньої надії» строком на три роки як переможця конкурсу.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» та статті 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» НКРЕКП прийнято постанову №1120 від 08.07.2021 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП».

Позивач, вважаючи підпункт 2 пункту 1 та пункт 2 постанови №1120 від 08.07.2021 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП» протиправними та такими, що суперечать вимогам законодавства, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (далі - Закон № 1540-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 статті 1 вищевказаного Закону, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Положеннями статті 3 Закону № 1540-VIII визначено, що Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що Регулятор здійснює державне регулювання, зокрема, шляхом нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1540-VIII основними принципами діяльності Регулятора є: 1) законність; 2) самостійність і незалежність у межах, визначених законом; 3) компетентність; 4) ефективність; 5) справедливість; 6) прогнозованість та своєчасність прийняття рішень; 7) адресність регулювання; 8) неупередженість та об`єктивність під час прийняття рішень; 9) відкритість і прозорість, гласність процесу державного регулювання; 10) недопущення дискримінації; 11) відповідальність за прийняті рішення.

Положеннями частини першої статті 17 Закону № 1540-VIII передбачено, що для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема:

3) розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема: кодекси систем передачі та розподілу електричної енергії, газотранспортної та газорозподільних систем, кодекси газосховищ та установки LNG, підготовлені операторами, та ініціює внесення змін до них; правила користування (постачання) товарами та послугами на роздрібних ринках;

6) затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону;

В силу вимог частини 5 статті 14 Закону № 1540-VIII, рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями.

Між тим, згідно частини другої статті 2 Закону № 1540-VIII державне регулювання у сферах, визначених у частині першій цієї статті, здійснюється Регулятором відповідно до цього Закону, а також, зокрема, Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року № 329-VIII (далі Закон № 329-VIII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Цей Закон визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 4 Закону № 329-VIII державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. До компетенції Регулятора на ринку природного газу належать, зокрема: затвердження кодексів газотранспортних систем, кодексу газорозподільних систем, кодексів газосховищ та кодексу установки LNG; затвердження правил постачання природного газу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2493, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1378/27823, затверджено Кодекс газотранспортної системи, який є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Главою 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи передбачено формування Реєстру споживачів постачальника.

Так, пунктом 1 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (в редакції, до внесення змін Постановою №1120) передбачено, що постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила постачання природного газу), та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника «останньої надії», не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Згідно пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (в редакції, до внесення змін Постановою №1120) з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу.

Абзацами 7-9 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (в редакції, до внесення змін Постановою №1120) передбачено, що реєстрація побутового споживача здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта в таких випадках:

відсутність підтвердженої номінації та реномінації для газової доби D до 02:00 UTC (04:00 за київським часом) години для зимового періоду в газову добу (D-1) та 01:00 UTC (04:00 за київським часом) години для літнього періоду в газову добу (D-1) на точку виходу до газорозподільної системи, крім випадків ініціювання постачальником «останньої надії» відключення по об`єкту такого споживача. У такому випадку постачання здійснюється з дня, наступного за днем включення до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії»;

відсутність за три дні до кінцевої дати постачання природного газу поточним постачальником побутового споживача в Реєстрі іншого постачальника. У такому випадку постачання здійснюється з дня, наступного за кінцевим днем постачання попереднім постачальником.

Абзацом 10 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (в редакції, до внесення змін Постановою №1120) зазначено, що реєстрація споживача, що не є побутовим здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта у випадку, якщо діючому постачальнику було зупинено дію чи анульовано ліцензію на постачання природного газу.

Абзацом 12 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (в редакції, до внесення змін Постановою №1120) передбачено, що максимальний строк, на який споживача реєструють у Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому відбулася реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії».

Згідно абзаців першого та другого пункту 8 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (в редакції, до внесення змін Постановою №1120) у разі відхилення оператором газотранспортної системи номінації замовника послуг транспортування на відповідну точку виходу до прямого споживача та/або газорозподільної системи або якщо така номінація не була подана оператору газотранспортної системи у встановлений строк.

Інформаційна платформа, з урахуванням вимог цього Кодексу та за відсутності споживача(-ів) у реєстрі іншого постачальника(-ів), інформує відповідного оператора газорозподільної системи (оператора газотранспортної системи по прямих споживачах) про відсутність замовленого постачальником обсягу транспортування природного газу для потреб споживача(-ів), за виключеннями того(-тих) споживача(-ів), який(-і) підлягає(-ють) автоматичній реєстрації в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» в порядку, передбаченому пунктом 2 цієї глави Кодексу.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідно до статті 4 Закону № 329-VIII та статті 17 Закону № 1540-VIII НКРЕКП прийнято постанову №1120 від 08.07.2021 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП» (далі Постанова №1120), а саме підпунктом 2 пункту 1 якої внесено зміни до зазначених вище норм Кодексу газотранспортної системи, а саме:

в абзаці сьомому пункту 2 після слів «побутового споживача» доповнено словами та знаками «або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії,»;

в абзаці дев`ятому пункту 2 після слів «побутового споживача» доповнено словами та знаками «або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії,»;

в абзаці десятому пункту 2 після слова «побутовим» доповнено знаками та словами «(крім споживача, що здійснює виробництво теплової енергії)»;

в абзаці дванадцятому слова та знаки «не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому відбулася реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» замінено словами «визначається Правилами постачання природного газу»;

абзаци перший та другий пункту 8 замінено одним новим абзацом такого змісту:

« 8. У разі відхилення оператором газотранспортної системи номінації замовника послуг транспортування на відповідну точку виходу до прямого споживача та/або газорозподільної системи або якщо така номінація не була подана оператору газотранспортної системи у встановлений строк, інформаційна платформа, з урахуванням вимог цього Кодексу та за відсутності споживача(-ів) у реєстрі іншого постачальника(-ів), інформує відповідного оператора газорозподільної системи (оператора газотранспортної системи по прямих споживачах) про відсутність замовленого постачальником обсягу транспортування природного газу для потреб споживача(-ів), за виключенням того (тих) споживача(-ів), який(-і) підлягає(-ють) автоматичній реєстрації в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» в порядку, передбаченому пунктом 2 цієї глави.».

У зв`язку з цим абзаци третій шостий слід вважати відповідно абзацами другим п`ятим.

Окрім того, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 затверджено Правила постачання природного газу, що регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Розділом VI Правил постачання природного газу визначено правила для постачальника «останньої надії».

Зокрема, пунктом 1 розділу VI цих Правил передбачено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Пунктом 3 розділу VI цих Правил Постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачу за умови відсутності відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта в таких випадках:

банкрутство, ліквідація попереднього постачальника природного газу;

зупинення або анулювання ліцензії на постачання природного газу попереднього постачальника;

відсутність підтвердженої номінації та реномінації для газової доби D до 02:00 UTC (04:00 за київським часом) години для зимового періоду в газову добу (D-1) та 01:00 UTC (04:00 за київським часом) години для літнього періоду в газову добу (D-1) у діючого постачальника на точку виходу до газорозподільної системи, до якої підключений побутовий споживач, крім випадків ініціювання постачальником «останньої надії» відключення по об`єкту такого споживача (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу);

відсутність побутового споживача (точки комерційного обліку споживача) в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу).

Разом з тим, пунктом 2 оскаржуваної Постанови №1120 внесено зміни до зазначених вище норм, а саме: абзаци четвертий та п`ятий пункту 3 розділу VI Правил постачання природного газу викладено в такій редакції:

«відсутність підтвердженої номінації та реномінації для газової доби D до 02:00 UTC (04:00 за київським часом) години для зимового періоду в газову добу (D-1) та 01:00 UTC (04:00 за київським часом) години для літнього періоду в газову добу (D-1) у діючого постачальника на точку виходу до газорозподільної системи, до якої підключений побутовий споживач або споживач, що здійснює виробництво теплової енергії, крім випадків ініціювання постачальником «останньої надії» відключення по об`єкту такого споживача (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу та споживачу, що здійснює виробництво теплової енергії);

відсутність побутового споживача або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії (точки комерційного обліку споживача) в Реєстрі споживачів будь-якого постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу та споживачу, що здійснює виробництво теплової енергії).».

З огляду на викладене, відповідачем оскаржуваною Постановою №1120 внесено зміни, зокрема, до Кодексу газотранспортної системи та Правил постачання природного газу шляхом доповнення в окремих положеннях словами «…споживач, що здійснює виробництво теплової енергії», що відповідає встановленому законодавством України обсягу повноважень НКРЕКП.

Позивач вважає, що такі зміни спрямовані на надання переваг одній з категорій споживачів, шляхом штучного розширення кола клієнтів постачальника «останньої надії» та є протиправними, оскільки суперечать положенням Закону України «Про ринок природного газу»; протирічать Цивільному та Господарському кодексам України.

Однак, як встановлено судом, постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.

Це Положення визначало обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Вказаним Положенням покладено спеціальні обов`язки на AT «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії та з метою забезпечення безперебійного газопостачання виробникам теплової енергії, зокрема в умовах відкриття повноцінного конкурентного газового ринку.

Натомість, постанова Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 втратила чинність 20.05.2021, внаслідок чого у відповідача виникла необхідність у вдосконаленні положень Кодексу газотранспортної системи, Правил постачання природного газу, а також Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.

Таким чином, з метою сприяння безперебійному постачанню природного газу споживачам, які здійснюють виробництво теплової енергії в умовах припинення дії вказаного Положення, відповідачем в межах, наданих йому ч. 1 статті 17 Закону № 1540-VIII, ч. 1, 3 статті 4 Закону № 329-VIII, повноважень ініційовано внесення змін шляхом прийняття оскаржуваної постанови.

В контексті викладеного, суд зазначає, що Законом № 1540-VIII встановлено, що НКРЕКП є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом.

Особливості спеціального статусу НКРЕКП обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом.

При цьому, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

В даному випадку, поведінка відповідача прямо передбачена ч. 1 статті 17 Закону № 1540-VIII, ч. 1, 3 статті 4 Закону № 329-VIII та ґрунтується на принципах законності, самостійності і незалежності у межах, визначених законом.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог статті 15 Закону № 1540-VIII відповідачем оприлюднено проект оскаржуваної постанови на офіційному веб-сайті Регулятора з метою одержання зауважень і пропозицій від інших органів державної влади, фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань та інших заінтересованих осіб.

Судом встановлено, що відповідачем 18.06.2021 проведено відкрите обговорення проєкту постанови, за участю всіх суб`єктів ринку природного газу, які надали зауваження та пропозиції до проекту рішення НКРЕКП, у тому числі представників позивача. За результатами відкритого обговорення було складено протокол та розміщено на офіційному веб-сайті Регулятора разом із інформацією про результати розгляду зауважень і пропозицій, які були враховані або відхилені.

Таким чином, відповідачем розроблено, схвалено та прийнято Постанову №1120 на принципах відкритості і прозорості, гласності процесу державного регулювання та з дотриманням вимог чинного законодавства. Тобто, відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог статті 15 Закону № 1540-VIII відповідачем проведено консультацію із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства що підтверджується листом НКРЕКП від 31.05.2021 № 876/16.3.2/5-21 та листом Секретаріату Енергетичного Співтовариства від 11.06.2021 № REG-UA/O/jko/07/11-06-2021, з урахуванням їх перекладу, що свідчить про дотримання НКРЕКП вимог Закону України «Про ринок природного газу».

Суд не бере до уваги посилання позивача щодо невідповідності Постанови №1120 положенням Закону № 329-VIII, оскільки останнім жодним чином не доведено в чому полягає невідповідність внесених оскаржуваною постановою змін, зокрема, до Кодексу газотранспортної системи та Правил постачання природного газу.

Крім того, позивач посилається на протиправність внесених змін оскаржуваною постановою до пункту 8 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, якими:

абзаци перший та другий пункту 8 замінено одним новим абзацом такого змісту: « 8. У разі відхилення оператором газотранспортної системи номінації замовника послуг транспортування на відповідну точку виходу до прямого споживача та/або газорозподільної системи або якщо така номінація не була подана оператору газотранспортної системи у встановлений строк, інформаційна платформа, з урахуванням вимог цього Кодексу та за відсутності споживача(-ів) у реєстрі іншого постачальника(-ів), інформує відповідного оператора газорозподільної системи (оператора газотранспортної системи по прямих споживачах) про відсутність замовленого постачальником обсягу транспортування природного газу для потреб споживача(-ів), за виключенням того (тих) споживача(-ів), який(-і) підлягає(-ють) автоматичній реєстрації в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» в порядку, передбаченому пунктом 2 цієї глави.». У зв`язку з цим абзаци третій шостий слід вважати відповідно абзацами другим п`ятим.

Натомість, як встановлено судом, минула редакція цього пункту була наступного змісту:

« 8. У разі відхилення оператором газотранспортної системи номінації замовника послуг транспортування на відповідну точку виходу до прямого споживача та/або газорозподільної системи або якщо така номінація не була подана оператору газотранспортної системи у встановлений строк.

Інформаційна платформа, з урахуванням вимог цього Кодексу та за відсутності споживача(-ів) у реєстрі іншого постачальника(-ів), інформує відповідного оператора газорозподільної системи (оператора газотранспортної системи по прямих споживачах) про відсутність замовленого постачальником обсягу транспортування природного газу для потреб споживача(-ів), за виключеннями того(-тих) споживача(-ів), який(-і) підлягає(-ють) автоматичній реєстрації в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» в порядку, передбаченому пунктом 2 цієї глави Кодексу».

Тобто, з двох абзаців зроблено один та доповнено словом «Кодексу», відтак є безпідставними та необґрунтованими доводи позивача в цій частині.

Безпідставними є посилання позивача про невідповідність Постанови № 1120 вимогам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Статтею 15 Закону № 329-VIII визначено, що у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника «останньої надії», постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника «останньої надії», та на умовах типового договору постачання постачальником «останньої надії», що затверджується Регулятором.

Правила для постачальника «останньої надії» визначено Розділом VI Правил постачання природного газу.

Відповідно до пункту 1 Розділу VI цих Правил постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Аналогічні норми затверджені Типовим договором постачання природного газу.

При цьому, позивач не оскаржує наведені вище положення Правил, а всі наведені позивачем твердження щодо начебто невідповідності таких положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України не узгоджуються з предметом спору.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист та його способи і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися спори щодо будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень без обмежень, але відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови, що такі рішення, дії (бездіяльність) є юридично значимими для позивача, тобто порушують його права та інтереси шляхом обмежень у реалізації суб`єктивних прав чи покладення на нього необґрунтованих обов`язків.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай безпосередніх індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на оскарження рішення суб`єкта владних повноважень надано особі свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується.

Водночас, в позові не наведено належних і допустимих доказів та фактів, які підтвердили б, що відбулось дійсне порушення прав позивача Постановою № 1120.

Натомість, як встановлено судом, головною метою діяльності постачальника «останньої надії» є забезпечення безперервності постачання природного газу тим споживачам природного газу, які в силу об`єктивних обставин залишились без постачальника та необхідного ресурсу природного газу.

В той час, оскаржуваною Постанова № 1120 встановлено механізми забезпечення безперебійного постачання природного газу споживачам, що здійснюють виробництво теплової енергії та надають послуги теплопостачання населенню, що, в свою чергу, сприяє сталому проходженню опалювальних сезонів та мінімізує ризики залишення кінцевих споживачів без тепла.

Враховуючи викладене, надавши оцінку усім доказам, які є у справі, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19, ) про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови в частині, відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.