Справа № 208/820/24
Суддя: Івченко Т. П.
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 208/820/24
№ провадження 2-а/208/18/24
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.,

секретар судового засідання Паталахи І.О.

за участі:

представника позивача Мішиної Ю.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Вишневського А.А.,

перекладача Кіценко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кам`янське Дніпропетровської області, адміністративну справу за позовом Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 «про продовження строку затримання особи, поміщеної до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, громадянки Російської Федерації», -

встановив:

06.02.2024 року до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області подано позовну заяву Відділа № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заявлену до ОСОБА_1 «про продовження строку затримання особи, поміщеної до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, громадянки Російської Федерації», в межах якої позивач просить:

- продовжити строк затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на шість місяців, з 11.02.2024 по 11.08.2024; вирішити питання щодо негайного виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх вимог, позивачем зазначено, що Громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 (далі Відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Горький, Російська Федерація, востаннє прибула до України 06.07.2018 р. з Російської Федерації, та з того часу з України не виїжджала, що підтверджено відмітками у паспортному документі та відсутністю інформації у веб-інтерфейсі інформаційно-телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон.

В`їзд на територію України було здійснено на підставі ч.5 ст.3 Закону України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 04.02.1994 року №3929-XII.

Втративши підстави для подальшого перебування на території України громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 ухилилась від виїзду з України.

До органів та підрозділів ДМС України з питання отримання документів на право легально проживання в Україні не зверталась.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.08.2023 (справа №208/7453/23) за адміністративним позовом Заводського відділу у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 задоволено повністю, її затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

В ході перевірок проведених відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Відділом № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, встановлено наступне.

10.08.2023 року Заводським відділом у м. Кам`янському ГУДМС у Дніпропетровській області отримано подання Управління міграційного контролю Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області 09.08.2023 року № 4/2-1346, де зазначено, що згідно отриманої інформації від Південно-Східного міжрегіонального управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, відносно іноземних громадян, які відбувають покарання, встановлено, що 11.08.2023 з Державної установи «Кам`янська виправна колонія № 34» звільняється гр. Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджена 19.06.2020 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2 75,76 ч.1 п. 1.2 КК України на строк 1 рік 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 19.05.2021 Малинівським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2,15 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком більш суворим покаранням, призначеним вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2020 року остаточно призначено покарання у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 23.05.2022 року Ізмаїльським районним судом Одеської області за ст. 185 ч.1, 185 ч.2, 15 ч.2- 185 ч.2, 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим на строк 2 роки позбавлення волі. Згідно ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року визначено остаточне покарання у виді 2 роки 6 місяців позбавлення волі; 03.05.2023 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст.185 ч.2 КК України, до 2 років позбавлення волі. Згідно ст. 70 ч.4 КК України визначено остаточне покарання за цим вироком та за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 23.05.2022 року шляхом часткового складання призначених покарань у виді 2 роки 7 місяців позбавлення волі.

З урахуванням вищезазначеного, в поданні Управління міграційного контролю ГУНП в Дніпропетровській області від 09.08.2023 року № 4/2-1346, вказується на те, що у зв`язку з суспільно небезпечними діяннями та можливістю продовження скоєння кримінальних правопорушень на території України щодо громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно на підставі вимог ст.26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» прийняти рішення згідно чинного законодавства України.

28.06.2023 р. представником Державної установи «Кам`янська виправна колонія № 34» на адресу Заводського відділу у місті Кам`янському ГУ ДМС України в Дніпропетровській області було надано характеристику, автобіографію та довідку з фото засудженої ОСОБА_1 , копію паспорта громадянки Російської Федерації НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , виданого 25.05.2016 р., терміном дії до 25.05.2021 р.

З інформації, яку надала ОСОБА_1 , в Автобіографії від 28.06.2023 року Відповідач останні 5 років проживає на території України. Прибула до свого чоловіка гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким укладено шлюб на території Російської Федерації 21.04.2017 року. Останнє місце проживання в Україні АДРЕСА_1 .

В минулому громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 також неодноразово засуджена за відповідними вироками судових органів України.

Вищевказана інформація підтверджується відомостями, що містяться в характеристиці виданої начальником відділення СПС «Кам`янської виправної колонії № 34» на засуджену ОСОБА_1 , узгодженої начальником державної установи «Кам`янська виправна колонія № 34». Копії зазначених документів додаються.

За обліками інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», наявні відомості про перетин державного кордону громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у напрямку - в`їзд через КПП «Нові Яриловичі» 06.07.2018 року.

У паспорті громадянки Російської Федерації НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , дата видачі 25.05.2016 р., терміном дії до 25.05.2021 р. проставлені відмітки про перетин кордону.

Згідно листа ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС», громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 01.12.2023 року звернулась з заявою до ГУ ДМС в Одеській області про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Інформація щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, отримання або скасування дозволу на імміграцію, документування посвідкою на тимчасове/постійне проживання відносно Відповідача відсутня.

Отже, зважаючи на те, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула на територію України у 2018 році, що підтверджується Автобіографією наданою Відповідачем 28.06.2023 р., згідно обліків інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України «Аркан», відсутні відомості про перетин державного кордону у напрямках виїзд-в`їзд Відповідачем, у паспорті громадянки Російської Федерації НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , дата видачі 25.05.2016 р., терміном дії до 25.05.2021 р. проставлена відмітка про перетин кордону 06.07.2018 року у напрямку «В`їзд», а також, враховуючи вимоги частини 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150 Заводським відділом у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області встановлено, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухилилась від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, чим порушила законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, та перейшла на нелегальне положення в Україні.

З метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (у громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 відсутні підстави для перебування на території Україні, виключний перелік яких визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства») та разом з цим, зважаючи на наявність обґрунтованих підстав вважати, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухилятиметься від виконання прийнятого відносно неї рішення про примусове повернення, Заводським відділом у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення про примусове видворення за межі України громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до абзацу першого частини 1 статті 30 Закону № 3773-VI.

Зважаючи на викладені вище фактичні обставини, та враховуючи вимоги чинного законодавства, позивачем наголошено на наступні обставини щодо громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , а саме:

- тривалий час перебуває на території України, без законних підстав (граничний термін перебування в Україні закінчився у 2018 році), у паспорті громадянки Російської Федерації НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , дата видачі 25.05.2016 р., терміном дії до 25.05.2021 р. проставлена відмітка про перетин кордону на КПП «Нові Яриловичі» 06.07.2018 року у напрямку «В`їзд» - та тривалий час перебування на території України, без законних на те підстав, не вживала заходів для легалізації свого перебування в Україні;

- дії вчинені Відповідачем на території України, суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України, охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України (неодноразово притягалась за відповідними вироками судових органів до кримінальної відповідальності за злочини, вчинені в Україні);

- за інформацією, яка міститься в поданні від 09.08.2023 року № 4/2-1346 Управлінням міграційного контролю ГУНП в Дніпропетровській області можливе продовження скоєння Відповідачем суспільно небезпечних діянь та кримінальних правопорушень на території України;

- відсутні законні підстави для перебування на території України, та відповідно, відсутня можливість легального працевлаштування в Україні, а отже, відсутні законні джерела прибутку в Україні, у зв`язку з чим Відповідач самостійно територію України не покине.

- неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства;

Наявність вищевказаних обставин створює обґрунтовані підстави вважати, що громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно якої прийнято рішення про примусове видворення з України, ухилятиметься від виконання цього рішення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а також, існує ризик її втечі та продовження подальшого кримінального життя на території України та відсутній документ, що дає право на виїзд з території України.

Звертаємо увагу суду на те, що викладені вище обставини встановлено рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.08.2023 у справі №208/7453/23, яким задоволено повністю адміністративний позов Заводського відділу у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України. Затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Також, у зазначеному рішенні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.08.2023 (справа №208/7453/23), суд прийшов до висновку, що оскільки відповідачем не отримано на день розгляду справи статусу біженця, у нього відсутні документи, які посвідчують особу, родичі, які могли б надати йому допомогу, кошти на повернення, що свідчить про те, що остання ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України, тому наявні правові підстави для його примусового видворення за межі України та затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для забезпечення примусового видворення.

рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.08.2023 (справа №208/7453/23), за адміністративним позовом Заводського відділу у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, набрало законної сили та неоскаржене, а отже, згідно до положень частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначені вище обставини, що встановлені цим рішенням суду, не потребують доказування при розгляді справи за даною позовною заявою.

Строк перебування громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні згідно до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.08.2023 (справа №208/7453/23) закінчується 11.02.2024.

Зазначена позиція з викладених у позові обґрунтувань під час судового розгляду підтримана представником позивача, яка просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи представлена адвокатом Вишневським А.А., позовні вимоги не визнала та зазначила, що дійсно вона прибула на територію України 21.04.2017 року, маючи при собі єдиний документ що посвідчував її особу паспорт громадянки російської федерації, термін якого визначений був 25.05.2021 року. Проте вона була засуджена 19.06.2020 року Приморським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2 75,76 ч.1 п. 1.2 КК України на строк 1 рік 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 19.05.2021 Малинівським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч. 2,15 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком більш суворим покаранням, призначеним вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2020 року остаточно призначено покарання у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 23.05.2022 року Ізмаїльським районним судом Одеської області за ст. 185 ч.1, 185 ч.2, 15 ч.2- 185 ч.2, 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим на строк 2 роки позбавлення волі. Згідно ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року визначено остаточне покарання у виді 2 роки 6 місяців позбавлення волі; 03.05.2023 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст.185 ч.2 КК України, до 2 років позбавлення волі. Згідно ст. 70 ч.4 КК України визначено остаточне покарання за цим вироком та за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 23.05.2022 року шляхом часткового складання призначених покарань у виді 2 роки 7 місяців позбавлення волі.

11.08.2023 з Державної установи «Кам`янська виправна колонія № 34» була звільнена.

Під час відбуття зазначених покарань за вказаними вироками вона спілкувалась із представником колонії № 34 з питань продовження паспорту, чи його отримання, або отримання іншого документу який би дозволив би їй перебувати на території України. Проте офіційно ні до державних органів України, ні в посольство росії не зверталася, і документи на підтвердження своєї особи не отримала. При її звільненні з колонії, її було затримано та поміщено до Миколаївського ПТПІ ДМС України де вона і перебуває.

За цей час вона не уклала договору з адвокатом, її чоловік з нею не контактує, сама вона до центру безоплатної вторинної допомоги не зверталася, вважає що державні органи України повинні самі вчинити дії на її легалізацію.

Єдиною заявою яку вона відправила до Одеського ДМС України, з питань її легалізації, станом на 01.12.2023 року, та отримала відповідь що їй треба заповнити та подати анкету-заяву у передбаченому порядку, проте на її думку вона не має підстав для отримання статусу біженця.

До організації ОСОБА_3 як їй було роз`яснено, вона також не зверталася за допомогою.

Проте вона не бажає повертатися у країну походження, і бажає залишитися на території України.

Заслухав сторони, дослідив матеріали справи, суд приходить до наступного.

11 серпня 2023 року Заводський відділ у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області подав позовну заяву до провадження Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, заявив позовні вимоги до ОСОБА_1 «про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців т осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, громадянки Російської Федерації».

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.08.2023 року, у справі № 208/7453/23 провадження № 2-а/208/54/23 (а.с. 7-10), позовні вимоги Заводського відділу у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 «про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців т осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, громадянки Російської Федерації», було задоволено. Затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою на рішення суду від 11.08.2023 року, яка Ухвалою судді Третього апеляційного адміністративного суду Дурасова Ю.В., від 19.12.2023 року була залишена без руху.

Приймаючи зазначене судове рішення ввід 11.08.2023 року судом було враховано, що Громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Горький, РФ, востаннє прибула до України 06.07.2018 р. з Російської Федерації, та з того часу з України не виїжджала, що підтверджено інформацією у веб-інтерфейсі інформаційно-телекомунікаційної системи, щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон.

Втративши підстави для подальшого перебування на території України, не здійснила дій на легалізацію свого перебування в Україні, Із заявою про продовження терміну перебування на території України, чи із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не зверталася, інформація щодо визнання вищезазначеної громадянки Громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Горький, РФ, востаннє прибула до України 06.07.2018 р. з Російської Федерації, та з того часу з України не виїжджала.

Будучи обізнана про строк перебування громадянам іноземних держав на території України, з території України до завершення встановленого строку не виїхала, дій на легалізацію свого перебування в Україні не здійснила.

З інформації, яку надала ОСОБА_1 , в Автобіографії від 28.06.2023 р. (копія Автобіографії від 28.06.2023 додається), Відповідач прибула на територію України востаннє 06.07.2018 року до свого чоловіка гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким укладено шлюб на території РФ 21.04.2017 року. Останнє місце проживання в Україні АДРЕСА_1 .

Уповноваженими службовими особами Кілійського районного відділу ГУ ДМС у Одеській області відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МОД №000729 від 22.10.2019 року у якому зафіксовано порушення законодавства відповідальність за яке передбачено ч.1 ст.203 КУпАП, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД №000727 від 22.10.2019 року, відповідно до якої на вищезазначену громадянку російської федерації накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 1700 (тисяча сімсот) грн. 00 коп.

Адміністративний штраф не сплачено, постанова не оскаржена.

Керуючись нормами ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженими службовими особами Кілійського районного відділу ГУ ДМС у Одеській області, 22.10.2019 року відносно громадянки російської федерації ОСОБА_1 прийнято рішення № 5 про примусове повернення в країну походження, яким останню зобов`язано залишити територію України у термін до 21.07.2019 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 вищезазначеного Закону, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Вищезазначена громадянка з рішенням Кілійського районного відділу ГУ ДМС у Одеській області №5 від 22.10.2019 року ознайомлена, що підтверджено особистим підписом, але у зазначений строк, а саме до 22.11.2019 року не виїхала за межі території України, тобто вищезазначене рішення не виконала.

Крім того, перебуваючи на території України, ОСОБА_1 скоювала ряд корисних злочинів, направлених проти власності, офіційного місця роботи в Україні не мала, осіб на утриманні не мала, та була засуджена:

1) 19.06.2020 року Приморським районним судом м. Одеси заст. 185 ч.2 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України була звільнена від відбуття покарання строком на 1 рік;

2) 19.05.2021 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст. 185 ч.2, 15 ч.2 - 185 ч.2, 70 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2020 року остаточно призначити покарання у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

3) 23.05.2022 року Ізмаїльським районним судом Одеської області за ст. 185 ч.1 , 185 ч. 2, ст. 15 ч.2- 185 ч.2, ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим на строк 2 роки позбавлення волі. Згідно ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Малиновського р/с м. Одеси від 19.05.2021 року визначити остаточне покарання у виді 2 роки 6 місяців позбавлення волі.

4) 03.05.2023 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі. Згідно ст. 70 ч.4 КК України визначити остаточне покарання за цим вироком та за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонним судом від 23.05.2022 року шляхом часткового складання призначених покарань у виді 2 роки 7 місяців позбавлення волі. Строк покарання обчислювати з 26.01.2021 року зарахувавши таким чином у силу другого речення ст.70 ч.4 КК України у строк покарання за цим вироком, частково відбуте покарання за попереднім вироком.

10.08.2023 року Заводським відділом у м. Кам`янському ГУДМС у Дніпропетровській області отримано подання Управління міграційного контролю Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області 09.08.2023 року № 4/2-1346, де зазначено, що згідно отриманої інформації від Південно-Східного міжрегіонального управління з питань кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, відносно іноземних громадян, які відбувають покарання, встановлено, що 11.08.2023 з Державної установи «Кам`янська виправна колонія № 34» звільняється гр. Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджена 03.05.2023 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення; раніше засуджена 19.06.2020 року Приморським районним судом м. Одеса за ч.12 ст.185 КК України на строк 1 рік 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; раніше засуджена 19.05.2021 року Малиновським районним судом м. Одеса за ч.2 ст.185 КК України, до 1 року позбавлення волі; раніше засуджена 23.05.2022 року Ізмаїльським районним судом Одеської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим на строк 2 роки.

28.06.2023 р. представником Державної установи «Кам`янська виправна колонія № 34» на адресу Заводського відділу у м. Кам`янському ГУ ДМС України в Дніпропетровській області було надано характеристику, автобіографію та довідку з фото засудженої ОСОБА_1 , копію паспорта громадянки Російської Федерації НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , виданого 25.05.2016 р., терміном дії до 25.05.2021 р.

Керуючись нормами ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» уповноваженими службовими особами Заводського відділу у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 11.08.2022 відносно вищезазначеного громадянки ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове її повернення до країни проходження, проте як встановлено особа не має доходу та джерела фінансування, а також чинного документу на підтвердження особи та її громадянства, з врахуванням того що паспорт за яким здійснила перетин Державного кордону ОСОБА_1 , втратив свою дію 25.05.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Однак станом на день подачі позову відповідач не має діючого документу на підтвердження своєї особи, що дозволило б їй самостійно залишити територію України, як і джерела доходу (фінансування) для виїзду за межи України.

Таким чином, відповідачем не було вжито заходів, передбачених п. 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150, відповідно до якого заяви про продовження строку перебування на території України (заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Крім того, не зважаючи на роз`яснення суду щодо порядку та підстав отримання права на перебування в Україні, під час знаходження відповідачки ОСОБА_1 в Миколаївському пункті тимчасового перебування іноземців ДМС України, не вчинено дій на отримання легалізації її статусу та права перебування в Україні.

Таким чином, на час розгляду даного позову, підстави затримання ОСОБА_1 не змінилися.

Судом враховується, що відповідно до пункту 2 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI.

Положеннями частини 1 статті 9 вищевказаного Закону № 3773-VI, встановлено що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно до частини 1 статті 16 Закону № 3773-VI, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону № 3773-VI, відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Положеннями частини 3 статті 9 Закону № 3773-VI, передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Так, згідно до частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI, передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України). У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Аб. 1 частини 1 статті 30 Закону № 3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Положеннями частини 1 статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), передбачено, що позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну чи їх примусове видворення за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Зазначені обставини, станом на 08.02.2024 рік, не змінилися в сторону отримання будь-якої легалізації щодо особи ОСОБА_1 , та її права на перебування в Україні.

Як встановлено судом, позивачем неодноразово направлені запити та клопотання в передбаченому порядку до компетентних органів, таким чином, судом враховується, що ОСОБА_1 висловлює своє бажання залишитися на території України, проте для легалізації та отримання такого права, станом на 08.02.2024 року не вжила заходів визначеним порядком.

Таким чином, для виїзду ОСОБА_1 за межі України або для легалізації її перебування в України, відсутні документи які б підтвердили її особу, а документ паспорт громадянки російської федерації для виїзду за кордон, втратив свою чинність станом на 25.05.2021 рік, інші будь-які чинні документи, які б дозволи підтвердити особу ОСОБА_1 та її право на перебування в Україні, відсутні, що унеможливлює реалізацію процедури ідентифікації та верифікації її особи.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За правилами ч. 7 ст. 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Згідно з ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 ст.289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Верховним Судом в постанові від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17 висловлено наступну позицію: чинним законодавством наведено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності.

Судом встановлено, що на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, в тому числі у зв`язку із припиненням будь-яких зносин з країною агресоркою, що унеможливлює отримання інформації про підтвердження особи ОСОБА_1 , в передбаченому законом порядку, чи її громадянства, що робить неможливим проходження процедури ідентифікації особи як іноземця чи реадмісію особи у зазначений строк, або прийняття рішення за заявою про визнання її біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, що об`єктивно впливає на строки її затримання.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

- відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

- неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Зі змісту наведених норм в контексті спірних правовідносин вбачається, що під час вирішення питання про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягають, зокрема, обставини щодо неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства.

Тому, суд вважає необхідним ще раз звернути увагу сторін на приписи ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яка передбачає:

-аб. 1 ч.4 ст. 30 Закону: Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

-аб. 2 ч. 4 ст. 30 Закону: У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Так, частиною першою статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що « 14) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;…».

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Як вбачається, з матеріалів справи, ОСОБА_1 також повідомлялося, згідно до Повідомлення Управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії від 30.11.2023 року (а.с. 16), що на території України діє гуманітарна організація «Міжнародний Комітет Червоного Хреста», із зазначенням засобів зв`язку з представниками якого, для надання громадянам рф самостійного звернення для отримання допомоги щодо перетину кордону України.

Проте, як встановлено до зазначеної гуманітарної організації відповідачка не зверталась.

Всі запити позивача, на теперішній час не надали інформації яка б дозволила отримати інформацію з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи ОСОБА_1 ..

До Відділу з питань шукачів захисту і соціальної інтеграції з метою подачі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1 також не зверталася.

Під час до закінчення дії строку паспорту громадянки рф з заявами до міграційної служби не зверталася.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону, додатковий захист форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутись в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених в пункті 13 цієї статті.

Відповідно до пункту 8 статті 1 Закону, заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, вказаних у пунктах 1 і 13 цієї статті.

Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитись в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутись до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 14 статті 1 Закону, особи, які потребують тимчасового захисту, - іноземці та особи без громадянства, які масово вимушені шукати захисту в Україні внаслідок зовнішньої агресії, іноземної окупації, громадянської війни, зіткнень на етнічній основі, природних чи техногенних катастроф або інших подій, що порушують громадський порядок у певній частині або на всій території країни походження.

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону, особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1, 13 статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутись до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутись до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1, 13 статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінились.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону, оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до частини 12 статті 7 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку в порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правничої допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону, розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

Відповідно до частини 11 статті 9 Закону, після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону, особова справа заявника разом з письмовим висновком надсилається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, для прийняття остаточного рішення за заявою.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 подала станом на 01.12.2023 року заяву до ДМС м. Одеси, отримав роз`яснення та необхідність подання заяви-анкети яка була б розглянута в передбаченому законом порядку.

Проте, як зазначено самою ОСОБА_1 вона не подала станом на 08.02.2024 року анкету-заяву передбаченого зразка, проте ознайомлена із порядком її розгляду, який викладений у відповіді на її заяву.

На підставі зазначеного, оскільки відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення позивача про примусове повернення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця чи особою, яка потребує додаткового захисту, а підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не встановлені, а тому суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Таким чином, згідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», строк затримання ОСОБА_1 , підлягає продовженню до 11.08.2024 рік.

Керуючись ст. ст. 243, 288, 289, 371 КАС України, суд,-

ухвалив:

Адміністративний позов Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 «про продовження строку затримання особи, поміщеної до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення видворення за межі території України, громадянки Російської Федерації», - задовольнити повністю.

Продовжити строк затримання та перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є громадянкою Російської Федерації, терміном на шість місяців, тобто по 11.08. 2024 року.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Відділ № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, , юридична адреса: область Дніпропетровська, місто Кам`янське, вулиця Йосипа Манаєнкова, будинок № 10 «А».

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка Російської Федерації, місце знаходження на території держави України Державна установа «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС» Державної міграційної служби України, юридична адреса: 56525, вул. Європейська, № 1, с. Мартинівське Вознесенського району Миколаївської області.

Повний текст судового рішення складений 09.02.2024 року.

Суддя Івченко Т. П.