Справа № 600/3324/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/3324/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., за участю: секретаря судового засідання Бошкової П.М., представника позивача Бошелюк Ю.М. та представника відповідача Агатія В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №705 від 21.05.2021 р.;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення №705, №705 від 21.05.2021 р.

23 липня 2021 року ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду (головуючий суддя Маренич І.В.) відкрито провадження в даній справі за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області про застосування фінансових санкцій №705 від 21.05.2021 р. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №705 від 21.05.2021 р. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області №705 від 21.05.2021 р.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області задоволено частково. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі №600/3324/21-а скасовано. Справу №600/3324/21-а направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чернівецького окружного адміністративного суду, матеріали адміністративної справи №600/3324/21-а передано на розгляд головуючому судді Лелюку О.П.

Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року прийнято до свого провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження на призначено підготовче засідання.

У ході підготовки даної справи до розгляду по суті судом: з`ясовано зміст заявлених вимог та позицію відповідача; отримано від сторін додаткові пояснення по справі, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2023 року; вчинено інші дії, передбачені частиною другою статті 180 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 09 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Так, згідно змісту позову та пояснень, наданих у ході судового розгляду справи, в обґрунтування заявлених вимог зазначив, що здійснюючи роздрібну торгівлю пальним та алкогольними напоями через в РРО, який належним чином зареєстрований в органі ДПС, сплатив всі необхідні податкові платежі та збори в дохід держави, а також належним чином обліковував даний товар та не приховував даних про здійснення роздрібної торгівлі через змінний РРО.

Також позивач вказував, що ним надано контролюючому органу докази проведення через РРО операцій поповнення, оприбуткування і поставлення на облік пального в кількості 31000 л на загальну суму 598300,00 грн, що в свою чергу спростовує висновки відповідача щодо порушення позивачем ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів.

Крім того, позивачем зазначалось про порушення відповідачем порядку та процедури проведення перевірки, оскільки в наказі не зазначено підставу перевірки, та фактично її проведено в період дії мораторію на проведення перевірок.

Загалом, позивач просив суд позов задовольнити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

При цьому у ході нового розгляду справи представником позивача повідомлено про відсутність у позивача інших доказів, аніж тих, що були ним подані при першому розгляді цієї справи у суді першої інстанції.

Жодних доказів при новому розгляді справи у суді першої інстанції позивачем суду не надано.

Згідно змісту відзиву та наданих у ході судового розгляду справи пояснень, відповідач щодо позову заперечував та просив суд у його задоволенні відмовити. Зазначав, що за результатами перевірки складено акт фактичної перевірки, який надісланий позивачу. Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями та пальним через реєстратор розрахункових операцій не зазначений в ліцензії, а саме в період з 16.12.2020 р. до 30.03.2021 р. паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 1106036,89 грн та реалізацію алкогольних напоїв в період з 16.12.2020 р. до 10.02.2021 р. на загальну суму 125300,00 грн. Доводи позивача стосовно відсутності нормативно затвердженого акта, яким врегульовано порядок видачі, переоформлення, внесення змін, анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним, відповідач вважає помилковими.

Також відповідач вказує, що позивачем допущено порушення вимог порядку ведення обліку товарів за місцем його отримання та реалізації в частині переміщення пального між власними акцизними складами в день складання акцизних накладних на повну кількість не проводилось операцій поповнення, оприбуткування і поставлення на облік пального в кількості 31000,00 л на загальну суму 598300,00 грн.

Крім цього, зазначає, що позивачем допущено порушення п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України, оскільки у ФОП ОСОБА_1 на АЗС за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 06 квітня 2021 року встановлено резервуар з пальним А-95 в кількості 1938 літрів на суму 49225,20 грн, який не обліковувався в бухгалтерському обліку. Вказує, що даний резервуар не обладнаний рівноміром-лічильником.

В цілому, відповідач щодо позову заперечував з підстав, викладених ним у відзиві.

У ході нового розгляду справи представником відповідача повідомлено про відсутність у нього інших доказів, аніж тих, що були ним подані при першому розгляді цієї справи у суді першої інстанції.

За таких обставин, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі направлень на перевірку від 01 квітня 2021 року №613, 614, виданих Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області, на підставі п.п. 19-1.1.4, 19-1.1.13, 19-1.1.14, 19-1.1.15, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.18, 19-1.1.19, 19-1.1.20, п. 19-1, ст. 19-1, п.п.20.1.4, 20.1.6, 20.1.8, 20.1.9, 20.1.10, 20.1.11, 20.1.12, 20.1.13, 20.1.14, 20.1.15 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, на підставі наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 01 квітня 2021 року №403-п, проведена фактична перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з питань дотримання вимог ПК України в частині здійснення господарської діяльності, Законів України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального" та інших законодавчих актів, за результатами якої 09 квітня 2021 року складено акт №1404/24-13-07-03/ НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено наступні порушення:

-п. 11, 12 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а саме неведення у порядку, встановленому законодавством обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної під категорії згідно УКТЗД;

-ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального" - роздрібна торгівля алкогольними напоями та пальним через реєстратор розрахункових операцій не зазначений у ліцензії;

-п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 ПК України не обладнання рівноміром-лічильником рівня пального у резервуарі розташованого на акцизному складі, на території якого здійснюється змішування, розлив, навантажування, зберігання, реалізації пального.

Враховуючи висновки, викладені в акті перевірки, відповідачем 21 травня 2021 року прийняті наступні рішення:

- податкове повідомленнярішення №705, яким застосовано штрафні санкції в сумі 20000,00 грн за платежем адміністративні штрафи та інші санкції за порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1.2 ст. 230 ПК України;

- податкове повідомленнярішення №705, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 1300150,40 грн за порушення п. 11, 12 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг;

- рішення про застосування фінансових санкцій №705, штраф в сумі 2462673,78 грн за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не погоджується та оскаржує прийняті відповідачем за результатом проведення фактичної перевірки рішення щодо нарахування грошових зобов`язань.

При цьому в обґрунтування позову позивачем, з-поміж іншого, зазначено про порушення відповідачем порядку та процедури проведення перевірки, оскільки в наказі не зазначено підставу перевірки, та фактично її проведено в період дії мораторію на проведення перевірок.

У зв`язку з цим варто зазначити, що відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно правової позиції Верховного Суду в постанові від 21 лютого 2020 у справі № 826/14123/18, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

Водночас судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформульований правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Отже, питання правомірності дій контролюючого органу щодо призначення і проведення перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставою позову про оскарження рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17.

Таким чином, оскільки в обґрунтування позову указано і про порушення відповідачем порядку та процедури проведення перевірки з твердженнями про не зазначення в наказі підставу перевірки, а також з твердженнями, що таку проведено в період дії мораторію на проведення перевірок, то суд, беручи до уваги наведену вище правову позицію Верховного Суду, спочатку надає оцінку таким доводам позивача.

Крім цього, суд звертає увагу і на те, що у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року по цій справі зазначено, що під час нового розгляду справи судам важливо встановити у повному обсязі всі фактичні обставини у справі, в тому числі перевірити доводи позивача про порушення процедури і порядку проведення перевірки, і у разі підтвердження такого факту, надати відповідну оцінку про наявність/відсутність самостійної підстави задоволення позовних вимог.

Так, згідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, на час виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 Податкового кодексу України визначено, що фактичною вважається перевірка, яка здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Отже, як свідчить правова конструкція підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, в ньому поєднано дві окремі підстави для призначення проведення фактичної перевірки:

-першою підставою є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

-другою (самостійною, незалежною від першої) підставою є здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, норма цього підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» покладені на ГУ ДПС у Чернівецькій області.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі №140/391/19, від 10 квітня 2020 року у справі №815/1978/18, які суд враховує відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, у постанові від 10 квітня 2020 року у справі №815/1978/18, встановивши, що позивач займається діяльністю, яка регулюється Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", Верховний Суд дійшов висновку про те, що контролюючий орган мав право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень статті 19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, а наказ про проведення фактичної перевірки є законним.

Враховуючи викладене, беручи до уваги зміст функцій, закріплених в підпунктах 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, обов`язок по виконанню яких покладено на податкові органи, а також зважаючи на наявний у матеріалах справи лист ДПС України від 18.03.2021 р. №6712/7/99-00-07-05-03-07 про організацію фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , у якому зазначено про переміщення пального згідно з наявною інформацією між власними акцизними складами без проведення операції поповнення пального в день його фактичного отримання через РРО, суд вважає, що у даних відносинах ГУ ДПС у Чернівецькій області мало право на призначення й проведення фактичної перевірки у ФОП ОСОБА_1 .

Відтак, суд відхиляє доводи позову про не зазначення підстав для проведення фактичної перевірки та відсутності підстав її проведення. Така позиція позивача є помилковою.

Крім цього, відповідно до статті 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, на який також міститься посилання у позові, установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Оскільки фактичну перевірку у позивача призначено на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, виробництва та обігу підакцизниих товарів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору оформлення трудових відносин з працівниками, то проведена перевірка не підпадає під дію мораторію, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, наведені вище доводи позову суд вважає безпідставними. Такі не свідчать про наявність правових підстав для визнання незаконними оскаржуваних рішень.

Щодо прийняття оскаржуваного позивачем рішення про застосування фінансових санкцій від 21 травня 2021 року №705, варто зазначити наступне.

Так, в акті перевірки зафіксовано порушення здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями та пальним через реєстратор розрахункових операцій не зазначений у ліцензії, а саме Головне управління ДПС у Чернівецькій області видано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №1900051 від 01 липня 2019 року, термін дії з 01 липня 2019 року по 01 липня 2024 року реєстратор розрахункових операцій згідно додатку фіскальний № (в ліцензію 30 березня 2021 року внесені зміни вписаний реєстратор розрахункових операцій фіскальний №) та ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольним напоями №2002281 від 12 листопада 2020 року, термін дії з 13 листопада 2020 року по 13 листопада 2021 року реєстратор розрахункових операцій згідно додатку фіскальний №6 (в ліцензію 10 лютого 2021 року внесені зміни вписаний реєстратор розрахункових операцій фіскальний №).

Відповідно до даних АІС "Податковий блок" позивач на АЗС за адресою Чернівецька область, смт. Путила, вул. Українська, через реєстратор розрахункових операцій не зазначений в ліценції фіскальний №, який зареєстрований на АЗС 16 грудня 2020 року здійснював реалізацію в період з 16 грудня 2020 року до 30 березня 2021 року паливно мастильних матеріалів на загальну суму 1106036,89 грн та реалізацію алкогольних напоїв в період з 16 грудня 2020 року до 10 лютого 2021 року на загальну суму 125300,00 грн.

Відповідачем застосовано штрафні санкції на підставі абзацу 10 частини 2 статті 17 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, яка встановлює відповідальність за "роздрібну торгівлю алкогольними напоями чи пальним через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій), не зазначений у ліцензії" в розмірі 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції.

Відповідно до частини 20 статті 15 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі № 481/95-ВР у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Відповідно до частини 32 цієї статті у заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

За приписами частин 33, 34, 36, 37, 39, 49 статті 15 Закону № 481/95-ВР суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.

У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним суб`єктом господарювання зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

У разі зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання ліцензії (за винятком змін, пов`язаних з реорганізацією суб`єкта господарювання та/або зміною типу акціонерного товариства), орган, який видав ліцензію, на підставі заяви суб`єкта господарювання протягом трьох робочих днів видає суб`єкту господарювання ліцензію, оформлену на новому бланку з урахуванням змін.

У відповідності до абзацу 10 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним через електронний контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) не зазначений у ліцензії у розмірі 200 відсотків вартості реалізованої через такий контрольно-касовий апарат (книгу обліку розрахункових операцій) продукції.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що роздрібна торгівля пальним здійснюється виключно через електронний контрольно-касовий апарат, тобто РРО (книгу обліку розрахункових операцій), зазначений у ліцензії. У протилежному випадку, для суб`єктів господарювання настають негативні наслідки фінансового характеру у вигляді накладення на них штрафу, встановленого статтею 17 Закону № 481/95-ВР.

Судом установлено, що позивач використовував реєстратор розрахункових операцій, який зареєстровано в Державному реєстрі РРО та внесено до інформаційної системи ДПС відповідно до реєстраційного посвідчення з присвоєнням фіскального номера, але не зазначений у ліцензії.

В обґрунтування незаконності прийнятого відповідачем рішення від 21 травня 2021 року №705, позивач вказував про те, що держава не забезпечила правову визначеність в питанні, ким саме має зазначатися перелік РРО в додатку до ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, не визначила форму та зміст ліцензії, порядок внесення змін в додаток до ліцензії, що свідчить про недотримання принципу "належного урядування". При цьому позивачем указувалося про відсутність негативних наслідків для "інтересів суспільства" у вигляді ухилення від сплати податків, неналежного обліку чи приховування даних про здійснення роздрібної торгівлі пальним через замінений РРО та порушення принципу "справедливого балансу" в питанні застосування штрафу в розмірі 2462673,78 грн, що є непропорційним втручанням в право мирного володіння майном та неспівмірним тягарем.

Втім, суд зазначає, що позиція позивача про відсутність законодавчого регулювання внесення змін у додаток до ліцензії, є помилковою, оскільки додаток до ліцензії є її невід`ємною частиною.

Варто зауважити, що у постанові від 17 лютого 2022 року у справі №520/13466/19 Верховний Суд, застосувавши наведені вище норми Закону № 481/95-ВР, виснував, що роздрібна торгівля пальним здійснюється виключно через електронний контрольно-касовий апарат, тобто РРО (книгу обліку розрахункових операцій), зазначений у ліцензії. У протилежному випадку, для суб`єктів господарювання настають негативні наслідки фінансового характеру у вигляді накладення на них штрафу, встановленого статтею 17 Закону № 481/95-ВР. Відповідно до вимог діючого законодавства здійснення діяльності з роздрібної торгівлі пальним є правомірним виключно через РРО, зазначений у ліцензії, незалежно від статусу цього РРО.

Подібна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №2а-9358/11/1370 та від 01 лютого 2021 року у справі №520/5562/19.

Отже, зміни у додаток до ліцензії на роздрібну торгівлю пальним можуть бути внесені виключно на підставі відповідної заяви суб`єкта господарювання. Факт реєстрації нового РРО не зумовлює у контролюючого органу обов`язку автоматично вносити зміни у додаток до ліцензії на право здійснення торгівлі пальним щодо РРО, через яке здійснюється торгівля пальним.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом періоду, за який було встановлено порушення, із заявою про внесення змін та/або доповнень до виданих ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями до фіскального органу не звертався.

Окрім того, за змістом позовних вимог вбачається, що позивач фактично усвідомлює і визнає факт порушення, але вважає, що не дотримання вищезазначених вимог закону є допустимим і немає великого значення, оскільки ним сплачено всі необхідні податки, а застосування штрафу є непропорційно великим, що порушує справедливий баланс між інтересами суспільства і основоположними правами конкретної особи.

Такі доводи позивача суд вважає помилковими, оскільки на законодавчому рівні встановлені правила державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним.

Таке державне регулювання насамперед встановлено з метою забезпечення високої якості зазначених продуктів та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України, про що зазначено в преамбулі Закону № 481/95-ВР.

Сплата податків і зборів не звільняє суб`єкта господарювання від дотримання цих правил і вимог, а доводи щодо порушення податковим органом статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є помилковими, адже відповідно до частини першої цієї статті - Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Частиною другою цієї статті встановлено, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, визначальною і пріоритетною метою державного контролю за обігом алкогольної і тютюнової продукції, а також пального є забезпечення загальних інтересів суспільства, а не сплата податків.

При цьому, на думку суду, твердження позивача про відсутність законодавчого врегулювання умов використання РРО є також необґрунтованим, оскільки відповідно до вимог законодавства здійснення діяльності з роздрібної торгівлі пальним є правомірним виключно через РРО, зазначений у ліцензії.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позову в частині оскарження рішення про застосування фінансових санкцій від 21 травня 2021 року №705. Таке рішення є обґрунтованим та правовірним. При його прийнятті відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 21 травня 2021 року №705, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що акті фактичної перевірки контролюючим органом, серед іншого, зазначено про порушення, яке полягає у переміщенні пального між власними акцизними складами на АЗС за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: неналежне ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації в сумі 710300,00 грн загальним обсягом 37000 л.

Контролюючий орган дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог порядку ведення обліку товарів за місцем його отримання та реалізації в частині переміщення пального між власними акцизними складами в день складання акцизних накладних на повну кількість не проводилось операції поповнення, оприбуткування і поставлення на обліку пального в кількості 31000 л, на загальну суму 598300,00 грн.

Так, відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно зі статтею 20 зазначеного Закону до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що згідно акцизних накладних форми "П" та фіскальних звітних чеків з РРО:

- акцизна накладна реєстраційний № від 03.09.2020 р. придбано "Важкі дистиляти (газойлі)" (код УКТ ЗЕД ) в кількості 8000 л реалізаційна ціна на момент складання акцизної накладної за літр становить 19,50 грн на суму 156000,00 грн. Відповідно до фіскального звітного чеку реєстратора розрахункових операцій номер від 03.09.2020р. прийнято (оприбутковано) Диз. Паливо (код УКТ ЗЕД ) в кількості 1000 літрів;

- акцизна накладна реєстраційний № від 10.09.2020 р. придбано пальне "Важкі дистиляти (газойлі)" (код УКТ ЗЕД ) в кількості 8000 л реалізаційна ціна складання акцизної накладної за літр становить 19,50 грн на суму 156000,00 грн. Відповідно до фіскального звітного чеку реєстратора розрахункових операцій номер від 10.09.2020р. операцій з прийняття(оприбутковання) Диз. Палива (код УКТ ЗЕД ) не проводились.

- акцизна накладна реєстраційний № від 05.10.2020 року придбано пальне «Важкі дистиляти (газойлі)» (код УКТ ЗЕД ) в кількості 7000 л. реалізаційна ціна на момент складання акцизної накладної за літр становить 18,50 грн. на суму 129500 грн. Відповідно до фіскального звітного чеку реєстратора розрахункових операцій номер від 05.10.2020р. операцій з прийняття (оприбутковання) Диз. Палива (код УКТ ЗЕД ) не проводились;

- акцизна накладна реєстраційний № від 24.11.2020 року придбано пальне «Важкі дистиляти (газойлі)» (код УКТ ЗЕД ) в кількості 7000 л. реалізаційна ціна на момент складання акцизної накладної за літр становить 18,50 на суму 129500 грн. Відповідно до фіскального звітного чеку реєстратора розрахункових операцій номер від 24.11.2020р. прийнято (оприбутковано) Диз. Паливо (код УКТ ЗЕД ) в кількості 5000 літрів;

- акцизна накладна реєстраційний № від 05.12.2020 року придбано пальне «Важкі дистиляти (газойлі)» (код УКТ ЗЕД ) в кількості 7000 л. реалізаційна ціна на момент складання акцизної накладної за літр становить 19,90 грн на суму 139300 грн. Відповідно до фіскального звітного чеку реєстратора розрахункових операцій номер від 09.12.2020р. операцій з прийняття (оприбутковання) Диз. Палива (код УКТ ЗЕД ) не проводились.

Також, в матеріалах справи містяться змінні звіти оператора від 06.08.2020 р., 11.08.2020 р., 13.08.2020 р., 17.08.2020 р., 24.08.2020 р., 27.08.2020 р., 29.08.2020 р., 01.09.2020 р., 05.09.2020 р., 07.09.2020 р., 08.09.2020 р., 15.09.2020 р., 18.09.2020 р., 22.09.2020 р., 24.09.2020 р., 27.09.2020 р., 30.09.2020 р., 12.10.2020 р., 14.10.2020 р., 28.10.2020 р., 30.10.2020 р., 06.11.2020 р., 11.11.2020 р., 13.11.2020 р., 15.11.2020 р., 20.11.2020 р., 05.12.2020 р. та журнал обліку надходження нафтопродуктів.

Усудовому засіданні досліджені і товарно-транспортні накладні: №31 від 06.08.2020 р., №32 від 11.08.2020 р., №33 від 13.08.2020 р., №34 від 17.08..2020 р., №35 від 24.08.2020 р., №36 від 27.08.2020 р., №37 від 29.08.2020 р., №38 від 01.09.2020 р., №39 від 03.09.2020 р., №40 від 07.09.2020 р., №41 від 08.09.2020 р., №42 від 15.09.2020 р., №43 від 18.09.2020 р., №45 від 22.09.2020 р., №47 від 24.09.2020 р., №49 від 27.09.2020 р., №51 від 30.09.2020 р., №56 від 12.10.2020 р., №57 від 15.10.2020 р., №58 від 28.10.2020 р., №60 від 30.10.2020 р., №63 від 06.11.2020 р., №64 від 11.11.2020 р., №65 від 13.11.2020 р. №66 від 15.11.2020 р., №67 від 20.11.2020 р., №68 від 23.11.2020 р., №72 від 05.12.2020 р.

Крім цього, обставини справи свідчать що позивачем до заперечення на акт перевірки були додані первинні документи (акцизні накладні, ТТН, змінні звіти), які не знайшли свого відображення в бухгалтерському обліку, що підтверджується фіскальними звітними чеками, які теж були додані до заперечення.

Судом встановлено, що з урахуванням наданих до заперечення документів згідно з фіскальними звітними чеками з зареєстрованого на АЗС реєстратора розрахункових операцій та даними податкового блоку, згідно акцизних накладних, позивачем придбано пальне «Важкі дистиляти (газойлі)» (код УКТ ЗЕД ), загальний обсяг якого 37 000 л. на загальну суму 710 300 грн. на АЗС за адресою Чернівецької області, смт. Путила, вул. Українська, 3 (акцизний склад №10008427) транспортним засобом НОМЕР_2 . Відповідно до наданих акцизних накладних було прийнято та поставлено на облік лише 6000л, пального (код УКТ ЗЕД ).

Аналіз досліджених судом доказів дає підстави для висновку про обґрунтованість тверджень відповідача про порушення вимог порядку ведення обліку товарів за місцем його отримання та реалізації в частині переміщення пального між власними акцизними складами в день складання акцизних накладних на повну кількість не проводилось операцій поповнення, оприбуткування і поставлення на обліку пального в кількості 31000 л. на загальну суму - 598300 грн.

За таких обставин відповідачем правомірно притягнуто позивача до фінансової відповідальності оскаржуваним рішенням за порушення пункту 12 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Крім цього, з акту перевірки та оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 21 травня 2021 року №705 вбачається про встановлення відповідачем порушення позивачем пункту 11 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Вказане порушення податковий орган в акті перевірки обґрунтовував проведенням розрахункової операції через РРО без використання режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, а саме: 06 квітня 2021 року при реалізації тютюнових виробів марки Heets Yellow label по ціні 58,00 грн.

Так, відповідно до пункту 11 статті 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Судом у ході розгляду справи досліджено наявний у матеріалах справи фіскальний чек №8370 від 06 квітня 2021 року, який дійсно підтверджує проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.

Відносно допущення зазначеного порушення позивачем обґрунтованих доводів не надано. Висновків відповідача по суті виявленого порушення позивачем не спростовано.

Щодо доводів позивача, наданих в обґрунтування своєї позиції по вказаному порушенню, про відсутність у відповідача підстав для проведення у цій частині фактичної перевірки у зв`язку із дією мораторію на проведення перевірок, то такі суд відхиляє та вважає безпідставними, про що уже наведено вище.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позову в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 21 травня 2021 року №705. Таке рішення є обґрунтованим та правовірним. При його прийнятті відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 21 травня 2021 року №705, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 20000 грн за порушення п.п.230.1.2 п.230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, то варто зазначити таке.

З обставин справи вбачається, що проведеною відповідачем перевіркою встановлено, що наведення у порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, при перевірці повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) у ФОП ОСОБА_1 на АЗС за адресою: АДРЕСА_1 станом на 06 квітня 2021 року встановлено резервуар з А-95 в кількості 1938 л на суму 49225,20 грн, який не обліковувався в бухгалтерському обліку. А саме відповідно до Х звіту РРО за 06 квітня 2021 року та змінною звіту №17 НП у ФОП ОСОБА_1 облік руху пального відображено по 5 резервуарах. Фактично перевіркою встановлено наявність 6 резервуарів з пальним.

Так, відповідно до абзаців першого третього підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний склад це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Цією ж нормою (абзац шостий) встановлено, що не є акцизним складом, зокрема, приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Отже, передбачений цією нормою виняток застосовується при сукупності умов, а саме: (1) загальна місткість розташованих на території (в приміщенні) ємностей не перевищує 200 кубічних метрів; (2) суб`єкт господарювання (власник або користувач такого приміщення або території) отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів; (3) пальне використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і суб`єкт господарювання не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Відповідно до підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати: а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі; б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

З обставин справи вбачається, що фактичною перевіркою встановлено резервуар, в якому здійснюється зберігання і реалізація пального, який станом на 06.04.2021р. не обладнаний рівноміром - лічильником. Відповідно до відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно - матеріальних цінностей) залишок пального в резервуарі станом 06.04.2021р. на 16 годину 17 хвилину становить 1 938л. бензину А-95. А саме відповідно до «X» звіту РРО за 06.04.2021 року та змінного звіту №17 - НП у ФОП ОСОБА_1 облік руху пального відображено по 5 резервуарах. Фактичною перевіркою встановлено наявність 6 резервуарів з пальним.

За таких обставин суд вважає обґрунтованими доводи відповідача в частині перевірки повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей) на АЗС ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 06 квітня 2021 року по резервуару з пальним А-95 в кількості 1938 л на суму 49225,20 грн, який не обліковувався в бухгалтерському обліку.

Відповідачем обґрунтовано встановлено факт незабезпечення ведення в порядку, встановленому законодавством обліку, товарних запасів за місцем їх реалізації. Податковий орган довів, що наявність в 6-му резервуарі пального свідчить про його використання без дотримання порядку у відповідності до вимог ст. 230 Податкового кодексу України.

Вказаних доводів відповідача позивачем на підставі належних доказів не спростовано. Його твердження про те, що шостий резервуар стоїть окремо від п`яти працюючих резервуарів, та не використовується ним у своїй діяльності, а також про відсутність у ньому пального суд вважає необґрунтованими, адже такі не підтверджуються належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами.

Доводи позивача у письмових поясненнях про те, що вимірювання рівня нафтопродуктів у резервуарах на АЗС має здійснюватися методами та з дотриманням всіх передбачених вимог щодо здійснення таких замірів, що визначені Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496, суд відхиляє, адже такі не спростовують висновків фактичної перевірки у вказаній вище частині та не свідчать про відсутність підстав для притягнення позивача до фінансової відповідальності за допущене порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позову в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 21 травня 2021 року №705, яким правомірно до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 20000 грн.

Отже, заявлені позовні вимоги - необґрунтовані та безпідставні, а оскаржувані позивачем рішення відповідача - законні. Тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що відповідач довів законність оскаржуваних рішень. Натомість доводи позову не свідчать про наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 12.02.2024.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 (с. Мариничі, Путильський район, Чернівецька область, 59112), відповідач Головне управління Державної податкової служби у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Суддя О.П. Лелюк