Справа № 200/6987/23
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2024 року Справа№200/6987/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні (у письмовому провадженні) адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2023 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 10.10.2023 о/р № 93 яким відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періодів навчавчання з 01.09.1980р. по 09.11.1981р. та з 02.01.1984р. по 03.03.1984р. у міському професійно-технічному училищі № 18 м. Донецька;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажа ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1980р. по 09.11.1981р. та з 02.01.1984р. по 03.03.01984р. у міському професійно-технічному училищі № 18 м. Донецька та здійснити перерахунок пенсії з 24.10.2023р. з урахуванням виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 03.10.2023 йому було призначено пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 24.10.2023 року. Однак до страхового стажу позивача не було зараховано період навчання в Міському професійно технічному училищі № 18 м. Донецька, у зв`язку із тим, що навчання переривалось строковою військовою службою. 04.10.2023 позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про зарахування періоду навчання до старахового стажу та перерахунок пенсії. За принципом екстериторіальності заяву позивача про зарахування періоду навчання до старахового стажу та перерахунок пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві та 10.10.2023р. винесено рішення № 93 про відмову у допризначені пенсі за віком. Мотивуючи це рішення, відповідач зазначив, що період навчання, зазначений в дипломі НОМЕР_2 (01.09.1980 03.03.1984), перетинається з проходженням військової служби (11.11.1981 -04.11.1983), відповідно, потребує уточнення, а довідка від 11.03.1984 р. № 123 про період навчання у міському професійно-технічному училищі № 18 м. Донецька не міситить дат та номерів наказів про зарахування/ відрахування, а також підстав видачі, що не відповідає вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Вважаючи такі висновки протиправними, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою суду від 11.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву Відповідачем надано не було. Клопотань про продовження строку на надання відзиву відповідачем заявлено не було.

Суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, розгляд справи здійснив на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3 .

Згідно диплому НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 01 вересня 1980 року по 03 березня 1984 року навчався в міському професійно-технічному училищі №18 м. Донецька, отримав кваліфікацію помічник машиніста локомотива.

Згідно довідки від 11.03.1984 року №123 виданої міським професійно-технічним училищем №18 м. Донецьк, ОСОБА_1 дійсно навчався в СГПТУ №18 м. Донецька з 01 вересня 1980 року по 09 листопада 1981 року та з 02 січня 1984 року по 03 березня 1984 року.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_4 , Позивач в період:

з 11.11.1981 року по 04.11.1983 року проходив службу в лавах Радянської армії;

з 01.09.1982 року по 03.03.1984 року навчався в МПТУ №18 м. Донецька за спеціальність помічник машиніста тепловоза.

04 жовтня 2023 року Позивач звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про допризначення у зв`язку з наданням додаткових документів.

За принципом екстериторіальності заява позивача була опрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09.10.2023 року о/р № 93 позивачу було відмовлено у допризначенні пенсії у зв`язку з наданими додатковими документами.

У вказаному рішенні зазначено, що період навчання, зазначений в дипломі НОМЕР_2 (01.09.1980 03.03.1984), перетинається з проходженням військової служби (11.11.1981 - 04.11.1983), відповідно, потребує уточнення.

До заяви про призначення пенсії від 25.09.2023 року заявником надавалася довідка від 11.03.1984 р. № 123 про періоди навчання у міському професійно-технічному училищі № 18 м. Донецька, проте, зазначена довідка не міситить дат та номерів наказів про зарахування/ відрахування, а також підстав видачі, що не відповідає вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Враховуючи викладене вище, прийнято рішення Позивачу у допризначенні пенсії згідно заяви від 04.10.2023 року №3117 та долучених документів відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Відповідно до розрахунку стажу РС-Право до страхового стажу Позивача не зараховано періоди навчавчання з 01.09.1980р. по 09.11.1981р. та з 02.01.1984р. по 03.03.01984р.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV)).

Закон України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05.11.1991 року (далі Закон № 1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктами 109 та 117 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590, було передбачено, що навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів та системи професійно-технічної освіти (у ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах та училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищ. ) та в інших училищах, школах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації зараховується в стаж роботи, доказом стажу роботи може бути, зокрема, трудова книжка, довідка.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788 передбачено, що до стажу роботи, який дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637(далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 8 Порядку № 637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Тобто, надання інших документів для підтвердження трудового стажу необхідне лише за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній.

Судом установлено, що позивачу не зараховано до трудового стажу період навчавчання з 01.09.1980р. по 09.11.1981р. та з 02.01.1984р. по 03.03.1984р. у міському професійно-технічному училищі № 18 м. Донецька, оскільки період навчання перетинається з проходженням військової служби.

Матеріалами справи (трудова книжка, військовий квиток позивача та розрахунок стажу) підтверджено, що з 11.11.1981 по 04.11.1983 позивач проходив військову службу у лавах радянської армії. Вказаний період було зараховано до трудового стажу Позивача, що підтверджується розрахунком стажу.

У період з 01 вересня 1980 року по 03 березня 1984 року Позивач навчався в міському професійно-технічному училищі №18 м. Донецька та отримав кваліфікацію помічник машиніста локомотива (підтверджено відомостями диплома НОМЕР_2 ).

Також Позивачем було надано довідку від 11.03.1984 року №123 видану міським професійно-технічним училищем №18 м. Донецьк, згідно якої Позивач дійсно навчався в СГПТУ №18 м. Донецька з 01 вересня 1980 року по 09 листопада 1981 року та з 02 січня 1984 року по 03 березня 1984 року.

Отже, позивачем підтверджено факт навчання з 01 вересня 1980 року по 09 листопада 1981 року та з 02 січня 1984 року по 03 березня 1984 року наявними в справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (надалі Закон № 1207-VII), окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно ч.ч. 2-4 ст. 9 Закону № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченимичастиною другоюцієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до яких належить.

В редакції чинній на момент його затвердження до означеного переліку було віднесено м. Донецьк Донецької області.

В редакції чинній на теперішній час до означеного переліку віднесено Донецький район Донецької області (з адміністративним центром у місті Донецьк), який утворено Постановою Верховної ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, у складі територій Амвросіївської міської, Донецької міської, Іловайської міської, Макіївської міської, Харцизької міської, Ясинуватської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, на території м. Донецька з листопада 2014 року органи державної влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень.

Суд, також вважає за необхідне зауважити, що пунктами 17-19 Порядку № 637 передбачено порядок підтвердження за показаннями свідків періодів роботи особи у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами, ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин.

У такому ж порядку підтверджується стаж роботи за відсутності документів у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються (розміщувалися) на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, в районі проведення антитерористичної операції або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, а також на територіях територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають/перебували в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також у разі, коли майно (документи) підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (незалежно від місця їх реєстрації на території України) розташоване на території України та/або пошкоджене чи знищене внаслідок воєнних (бойових) дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, за умови документального підтвердження пошкодження чи знищення майна (документів).

Разом із цим порядку підтвердження періодів навчання, що може бути зарахований до страхового (трудового) стажу особи, у випадку неможливості одержання відповідних документів Порядок № 637 не містить.

Як вже зазначалось судом, відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

При цьому громадянин не повинен нести негативні наслідки, пов`язані із неможливістю надання всіх підтверджуючих документів внаслідок подій, які мають місце не з його вини, або із неврегульованістю державою певних життєвих ситуацій, пов`язаних із необхідністю підтвердження права особи на пенсію.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

8 листопада 2021 року Верховний Суд у постанові у справі № 580/492/21 зазначив, що за загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.

Водночас, у випадку недостатності наданих документів, або необхідності надання додаткових документів відповідач мав скористатись своїм правом на витребування таких документів у роботодавця позивача відповідно до приписів ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV, чи запропонувати позивачу надати такі документи відповідно до п. 4.2. розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1, чого Відповідачем зроблено не було.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року №227/516/17, від 18.11.2022 у справі № 560/3734/22.

Звідси, суд вважає, що висновки відповідача про не включення до страхового стажу періодів навчання є нормативно необґрунтованими.

Беручи до уваги наведене вище, суд зазначає, що за встановленими обставинами до страхового (трудового) стажу позивача мають бути зараховані періоди його навчання з 01.09.1980р. по 09.11.1981р. та з 02.01.1984р. по 03.03.1984р. у міському професійно-технічному училищі № 18 м. Донецька.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з правил частини першої статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції № 5493-5220-0250-4156 від 29.11.2023 року Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 858,88 грн.

Отже, суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань судових витрат по сплаті судового збору у сумі 858,88 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 133, 139, 242, 244-250, 255, 262, 295, 297, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 10.10.2023 о/р № 93 яким відмовлено ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періодів навчавчання з 01.09.1980р. по 09.11.1981р. та з 02.01.1984р. по 03.03.1984р. у міському професійно-технічному училищі № 18 м. Донецька.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) зарахувати до страхового стажа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди навчання з 01.09.1980р. по 09.11.1981р. та з 02.01.1984р. по 03.03.01984р. у міському професійно-технічному училищі № 18 м. Донецька та здійснити перерахунок пенсії з 24.10.2023р. з урахуванням виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський