Справа № 320/7507/22
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2023-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2023 року № 320/7507/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Таращанського відділу Державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Таращанського відділу Державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області, в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність Таращанського відділу Державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області щодо не зняття арешту з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 ;

-зобов?язати Таращанський відділ Державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області скасувати арешт на нерухоме майно та заборону його відчуження.

Позов мотивовано протиправністю бездіяльності відповідача щодо не зняття арешту з належного позивачу майна та обтяжень, накладених на майно в рамках виконавчого провадження, з огляду на повернення стягувачу виконавчого документу, що в силу положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій є підставою для зняття арешту з майна позивача, як боржника у виконавчому провадженні, виконавчий документ у якому повернуто стягувачу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 30.08.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду 25.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив про те, що рішення суду боржником не було виконано, заборгованість на користь стягувача та виконавчий збір в рамках виконавчого провадження №11108037 не було сплачено, а отже підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні. Також відповідач просив розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача.

Позивач при подачі позовної заяви подав до суду клопотання в якому просив розгляд справи здійснювати без його участі, за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

У зв`язку з заявленими клопотаннями та на підставі ст.205 КАС України, суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 .

Позивач є власником майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.05.2022 №301325982.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Таращанському відділі Державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області перебувало виконавче провадження №1110837 з примусового виконання виконавчого документу №6-3368 від 23.07.2008 Печерського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс банк» боргу у сумі 5 725,49 грн.

В ході примусового виконання рішення суду державним виконавцем було винесено постанови про арешт майна боржника та про розшук майна боржника.

Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень 21.01.2009 було відкрито виконавче провадження. 30.09.2009 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі відсутності майна, яке підлягає опису і арешту.

Станом на 19.05.2022 року повторно на виконання виконавчий лист не надходив, тобто на даний час відповідач не має законних підстав для виконання рішення Печерського районного суду, оскільки не має на виконанні виконавчого листа.

Актом №15 від 18.02.2013 виконавче провадження №111080376 було вилучено для знищення.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру боржників, відсутні будь-які відомості щодо здійснення виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.05.2022 №301325982, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна актуальна інформація щодо державної реєстрації обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, суб`єкт обтяження Відділ державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції Київської області.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту з належного позивачу майна, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (на момент виникнення між сторонами спірних відносин) був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (далі по тексту Закон №606-ХІV).

За приписами статті 1 Закону №606-ХІV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини другої статті 2 Закону №606-ХІV, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону №606-ХІV встановлювалось, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до статті 11 Закону №606-ХІV, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом статті 25 Закону №606-ХІV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 57 Закону №606-ХІV передбачалось, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої, п`ятої статті 60 Закону №606-ХІV, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 50 Закону №606-ХІV, до підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 50 Закону №606-ХІV передбачалось, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно пункту 10 частини першої статті 49 Закону №606-ХІV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Частиною першою статті 47 Закону №606-ХІV визначались випадки повернення стягувачу виконавчого документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, зокрема у випадку перешкоджання стягувачем провадженню виконавчих дій або нездійснення ним авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено зазначеним Законом, не зважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Відповідно до статті 30 Закону №606-ХІV, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно статті 49 зазначеного Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно статті 47 зазначеного Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно статті 48 зазначеного Закону.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин, далі по тексту Інструкція №512/5), у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Як встановлено судом, в ході примусового виконання рішення суду у виконавчому провадженні №11108037 державним виконавцем було винесено постанови про арешт майна боржника та про розшук майна боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до частин третьої, четвертої, п`ятої статті 60 Закону №606-ХІV, з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

За змістом частини першої статті 50 Закону №606-ХІV, до підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 50 Закону №606-ХІV передбачалось, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно пункту 10 частини першої статті 49 Закону №606-ХІV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Частиною першою статті 47 Закону №606-ХІV визначались випадки повернення стягувачу виконавчого документу, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, зокрема у випадку перешкоджання стягувачем провадженню виконавчих дій або нездійснення ним авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено зазначеним Законом, не зважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-ХІV підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 30 Закону №606-ХІV, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно статті 49 зазначеного Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно статті 47 зазначеного Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно статті 48 зазначеного Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції №512/5 (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин), у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень 07.11.2022 у виконавчому провадженні №11108037 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа. Стан виконавчого провадження: завершено. Водночас вказаною постановою арешт з майна боржника ОСОБА_1 не знімався.

При цьому, як встановлено судом, відсутні будь-які відомості щодо здійснення виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , що вбачається з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Як уже зазначалось судом, за приписами статті 50 Закону №606-ХІV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту.

Таким чином, відповідно до зазначеної статті та Інструкції №512/5 державний виконавець Таращанського відділу Державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області, завершуючи виконавче провадження №11108037, в межах якого було накладено арешт на майно позивача, повертаючи виконавчий документ стягувачу, зобов`язаний був зняти арешт із майна позивача.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо вчинення державним виконавцем дій по зняттю арешту з майна позивача.

Аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2020 у справі №817/928/17.

Відтак, доводи позивача про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , при поверненні стягувачу виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження №11108037, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження належними доказами під час судового розгляду справи, відповідно, порушене право позивача щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та заборону її відчуження.

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, наведених учасниками справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору. Таким чином, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача відшкодуванню не підлягає.

Керуючись статтями 9,14,73,74,75,76,77,78,90,143,242-246,250,255 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Таращанського відділу Державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області щодо не зняття арешту з нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 .

Зобов?язати Таращанський відділ Державної виконавчої служби в Білоцерківському районі Київської області скасувати арешт на нерухоме майно та заборону його відчуження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.