Справа № 240/13827/20
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2024-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду

13 лютого 2024 року м. Житомир справа № 240/13827/20

категорія 112030300

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Гурін Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 у справі №240/13827/20 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щомісячної грошової допомоги, встановленої статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі двох мінімальних заробітних плат з 20.07.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі двох мінімальних заробітних плат з 20.07.2020. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Після набрання судовим рішенням законної сили, 09.08.2021 позивачу видано виконавчий лист, який ним був пред`явлений до примусового виконання згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.12.2021 ВП №67990815.

23.01.2024 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подати в 30-денний термін з дня винесення відповідної ухвали звіт про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду в адміністративній справі №240/13827/20 від 03.06.2021 про нарахування та виплату ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі двох мінімальних заробітних плат з 20.07.2020.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що ГУ ПФУ в Житомирській області припинило виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/13827/20 від 03.06.2021 у зв`язку з тим, що з 24.02.2022 по 30.06.2023 його було призвано на військову службу в Збройних силах України за мобілізацією. Після демобілізації зі Збройних сил України ГУ ПФУ у Житомирській області припинило виконувати рішення суду та здійснювати нарахування та виплату згідно з ст.39 Закону №796-ХІІ грошових коштів у розмірі 2-х мінімальних заробітних плат.

Було винесено дві вимоги державного виконавця про належне виконання рішення суду здійснення нарахування та виплату згідно з ст.39 Закону №796-ХІІ грошових коштів в розмірі 2-х мінімальних заробітних плат. Проте, не зважаючи на вказані обставини, на даний момент вказане судове вішення належним чином не виконується. Виплата ОСОБА_1 згідно з ст.39 Закону №796-ХІІ грошових коштів в розмірі 2-х мінімальних заробітних плат з 01.09.2023 не проводиться, що підтверджується доданим до заяви розрахунком розміру пенсії.

31.01.2024 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на заяву ОСОБА_1 , в яких ГУ ПФУ в Житомирській області просить відмовити в задоволенні заяви, посилаючись на те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Крім того, у запереченнях відповідач зазначає, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 у справі №240/13827/20 ГУ ПФУ в Житомирській області ОСОБА_1 з 20.07.2020 проведено перерахунок підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст.39 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

У результаті перерахунку на виконання рішення суду загальний розмір пенсії ОСОБА_1 з 20.07.2020 становив 18767,35 грн, у тому числі 9446,00 грн - підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному на виконання рішення суду (4723,00 грн х 2).

З 01.03.2022 ОСОБА_1 є працюючим пенсіонером.

Оскільки, рішенням суду зобов`язано провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, тому за період з 01.03.2022 по 31.08.2023 виникла переплата у розмірі 102884,76 грн (а.с.80).

На виконання рішення суду нараховано доплату за період з 20.07.2020 по 31.01.2022 у розмірі 36599,13 грн (а.с.79).

З метою отримання додаткового фінансування, інформацію про виконання зазначеного рішення суду та про суму нарахованих, але невиплачених коштів подано Пенсійному фонду України, як розпоряднику бюджетних коштів вищого рівня, шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" ІКІС ПФУ. Суми пенсії, донараховані на виконання судових рішень, що виплачуються Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі - в автоматизованій базі даних у підсистемі "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (а.с.79).

Дослідивши доводи заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційній нормі про обов`язковість судового рішення кореспондують положення норм статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Окрім цього у рішеннях Європейського суду з прав людини (у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, прослідковується однозначна позиція, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (висновок Верховного Суду, наведений в ухвалі від 01.02.2021 у справі №9901/226/19).

Поряд із цим, за правилами частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаною нормою процесуального закону передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, на чому також наголошено й в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06.05.2019 у справі №826/9960/15.

За висновками щодо застосування норм права, викладеними в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №800/592/17, клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі.

Отже, за наведеним висновком Верховного Суду, позивач не позбавлений можливості звернутися із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його невиконання.

Водночас, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

За змістом норм статті 129-1 Конституції України, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 13 Закону №1402-VIII щодо обов`язковості судового рішення підставою для встановлення судового контролю є обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення.

Такий висновок щодо застосування норм права наведено Верховним Судом у постанові від 17.09.2020 у справі №340/962/19, а також в ухвалі Верховного Суду від 13.12.2021 у справі №826/3235/16.

Зі змісту заяви, поданої у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що на виконання рішення суду у справі №240/13827/20 позивачу нараховано підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення.

На виконання рішення суду сума донарахованих коштів за період з 20.07.2020 по 31.01.2022 складає 36599,13 грн (а.с.79).

Також, боржником повідомлено, що доплата за період з 20.07.2020 по 31.01.2022 в розмірі 36599,13 грн буде проведена при надходженні фінансування в порядку надходження до боржника.

За змістом заяви, поданої у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачем рішення суду у цій справі виконане, однак позивач фактично не погоджується із тим, що нараховану суму не виплачено.

Оцінюючи поважність причин невиконання рішення, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 №28-2 (Положення №28-2), Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд). Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 Положення №28-2 основним завданням Управління, крім іншого, є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування пенсій та виплата пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. З цією метою Управління здійснює перерозподіл коштів між районами (містами).

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон №2262-XII) виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частинами 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, фінансування та виплата пенсій здійснюється за рахунок коштів Фонду виділених з Держаного бюджету України та за наявності відповідного бюджетного призначення.

Аналізуючи вище наведені положення законодавства в контексті цієї справи необхідно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Аналогічного висновку неодноразово доходив Верховний Суд, про що зазначено зокрема в ухвалі Верховного Суду від 16 липня 2018 року у справі №811/1469/18 та у постанові від 15.05.2020 у справі №812/1813/18.

Також Верховний Суд неодноразово, зокрема у постанові від 03.06.2018 у справі 757/29541/14-а, вказував на те, що накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України за невиконання судового рішення за відсутності бюджетних призначень жодним чином не захищає право пенсіонера на отримання бюджетних коштів.

Зважаючи на те, що позивачем не доведено наявності обставин, які б свідчили про навмисне невиконання судового рішення та/або стверджували про намір боржника у виконавчому провадженні щодо ухилення від виконання вищевказаного рішення суду, або ж вказували на наявність реальної загрози її невиконання, суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку підстав для застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення та відповідно задоволення вимоги позивача щодо встановлення судового контролю.

Керуючись статтями 243, 248, 256, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 за вх. №4571/24 від 23.01.2024 про встановлення судового контролю в адміністративній справі №240/13827/20.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.М. Гурін