Справа № 219/6772/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року справа №219/6772/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 травня 2023 року у справі № 219/6772/21 (головуючий І інстанції Лапченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 29 червня 2021 року № 013681 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 , закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування позову зазначив, що не вчиняв адміністративного правопорушення. В постанові не наведені докази підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення. При прийнятті постанови відповідач не врахував обставини, які виключають адміністративну відповідальність, пом`якшують і обтяжують відповідальність, не з`ясував інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 11 травня 2023 року позов задоволено.

Скасовано постанову № 013681 від 29.06.2021, яка винесена начальником групи ІПК ВІПС (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ім. В.Баних (в/ч 9938) ІНФОРМАЦІЯ_3 лейтенантом Коломієць Владиславом Вікторовичем відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн за порушення вимог ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 1 ст. 204-2 КУпАП закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь позивача судовий збір в сумі 454 грн.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення через те, що ОСОБА_1 перетинав лінію розмежування, а не лінію державного кордону. При цьому суд першої інстанції не звернув увагу, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за в`їзд до тимчасово окупованої території поза КПВВ «Маріновка», а повертався через КПВВ «Мілове».

Крім того, суд першої інстанції розглянув справу з порушенням строку її розгляду, визначеному ст. 286 КАС України.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, не звернув уваги на ч. 5 ст. 139 КАС України, відповідно до якої, в разі закриття провадження у справі, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України в порядку, встановленому КМУ.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

Постановою про накладення адміністративного стягнення № 013681 від 29.06.2021, складеною начальником групи ІПК ВІПС (тип А) впс «Мілове» ім. В.Банних лейтенантом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 29.06.2021 о 07:20 годині в пункті пропуску «Мілове» під час здійснення прикордонного контролю виявлено гр. України ОСОБА_1 , який відповідно до інформації, наявної в базі даних Державної прикордонної служби України, 05.02.2020 виїхав з контрольованої території України до тимчасово окупованої території України (далі ТОТ) через КПВВ «Новотроїцьке», а 29.06.2021 о 07:20 в`їхав на територію України з РФ через пункт пропуску «Мілове». Особою надано письмові пояснення, в яких він зазначив, що 28.06.2021 близько 12:00 здійснив виїзд з ТОТ до РФ в напрямку н.п. «Маринівка» (ТОТ) н.п. «Куйбишево» (РФ) в районі н.п. «Маринівка», що також підтверджується витягом з БД, відповідно до якого відсутня інформація про виїзд її з ТОТ через КВПП.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив ч. 1 - вимоги п. 3 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2019 № 815, відповідно до якого в`їзд/виїзд осіб на ТОТ та з таких територій здійснюється виключно через визначені КПВВ, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП (а.с.10).

В поясненнях позивача від 29.06.2021, наданих відповідачем до відзиву на позов, позивач на запитання «Коли та яким чином потрапили на територію РФ?» відповів: «29.06.2021 через КПВВ Маринівка» (а.с.48-49).

З наданих відповідачем до відзиву на позов заяви позивача та пам`ятки про права та обов`язки від 29.06.2021 та заяви ОСОБА_3 від 29.06.2021 вбачається, що ОСОБА_3 від правової допомоги відмовився, з правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, ознайомлений (а.с.45, 46).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.

Оцінка суду.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

На підставі статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною першою статті 204-2 КУпАП визначено, що порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї тягне за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», який був чинний на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Згідно з частиною третьою статті 12 зазначеного Закону Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою від 17.07.2019 № 815 Кабінетом міністрів України затверджено Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій (далі - Порядок в редакції чинній на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності).

На підставі пункту 3 Порядку в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. (…)

Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.(…)

Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.(…)

Відповідно до пункту 2 Порядку контрольний пункт в`їзду/виїзду це комплекс будівель, спеціальних, інженерних споруд і технічних засобів, розташованих на спеціально визначеній земельній ділянці, де здійснюються заходи контролю в`їзду-виїзду осіб, транспортних засобів та товарів, які переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій.

Лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил.

Аналіз зазначених норм свідчить, що в`їзд на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзд з них здійснюється виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.

Таким чином, особа підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний кордон України», державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

На підставі частин першої, третьої статті 9 цього Закону, перетин державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Статтею 35 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.

Зокрема, стаття 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України.

При цьому, сам факт визнання особою вини у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень про накладення на таку особу стягнення за відсутності інших належних доказів, тому не звільняє посадову особу суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2020 року по справі № 177/525/17.

Загальновідомим є факт блокування незаконними збройними формуваннями виїзду громадян України з тимчасово окупованих територій Сходу України через КПВВ з березня 2020 року.

Як свідчать матеріали справи на позивача накладено стягнення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП за перетин державного кордону через непрацюючий пункт пропуску «Маринівка».

Проте, незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, визначеного ч.1 ст. 204-2 КУпАП, тому правильно скасував постанову від 29.06.2021 № 013681 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн, та з врахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, ст. 286 КАС України закрив провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції строків розгляду справи, встановлених ст. 286 КАС України, суд зазначає, що порушення судом першої інстанції встановленого строку не призвело до неправильного вирішення справи, а також не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, визначеною ч. 3 ст. 317 КАС України.

Є безпідставними доводи апелянта про застосування при визначенні питання розподілу судових витрат приписів ч. 5 ст. 139 КАС, оскільки в даному випадку підлягають застосуванню ч. 1 ст. 139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В даному випадку суд першої інстанції не приймав ухвалу про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для застосування положень ч. 5 ст. 139 КАС України.

Тому є правильним висновок суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до частини третьої статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу 3 прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 травня 2023 року у справі № 219/6772/21 залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 11 травня 2023 року у справі № 219/6772/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12 лютого 2024 року є остаточною та відповідно до частини третьої статті 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв