Справа № 420/32695/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/32695/23

Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф. Дата і місце ухвалення: 18.12.2023р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

24.11.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо не розгляду заперечень та не зарахування окремих періодів військової служби позивача у пільговому обчисленні;

- зобов`язати Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України зарахувати позивачу окремі періоди військової служби у пільговому обчисленні: період з 2012 по 2013 роки з розрахунку один місяць служби за півтора місяці; період з 30 жовтня по 19 листопада 2014 року з розрахунку один місяць служби за півтора місяця;

- визнати протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо не проведення перерахунку грошового забезпечення позивача, починаючи з липня 2019 року, виходячи з розміру надбавки за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та окладу за військове звання;

- зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» провести перерахунок та виплатити грошове забезпечення позивача, починаючи з липня 2019 року, виходячи з розміру надбавки за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та окладу за військове звання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що під час проходження служби у Військовій академії (м.Одеса) ним у 2012 та 2013 роках здійснено по 4 стрибки з парашутом, а також у період з 30.10.2014р. по 19.11.2014р. він брав безпосередню участь в АТО, у зв`язку з чим, на підставі постанови КМУ від 17.07.1992р. №393, дані періоди служби підлягають зарахуванню у пільговому обчислені з розрахунку один місяць служби за півтора. Однак, при звільненні у 2020 році ОСОБА_1 з військової служби відповідні періоди не включено як пільгові в розрахунок вислуги років. Також, позивач зазначав, що неврахування вислуги років в пільговому обчисленні вплинуло на розмір виплачуваної йому з липня 2019 року надбавки за вислугу років, яка при наявності вислуги 25 і більше років становить 50% від посадового окладу та окладу за військове звання.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.11.2023р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме: надання заяви про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.12.2023р. позовну заяву разом з доданими документами повернено позивачу на підставі ч.2 ст.123 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати ухвалу від 18.12.2023р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні питання про дотримання позивачем строку звернення до суду суд першої інстанції не надав належної правової оцінки посиланням позивача на те, що дії Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо неврахування окремих періодів служби ОСОБА_1 до вислуги років в пільговому обчисленні, а Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо нарахування позивачу грошового забезпечення в неналежному розмірі (надбавки за вислугу років в розмірі 45%, а не в розмірі 50% від посадового окладу та окладу за військове звання) є триваючими порушеннями, наслідком чого є суттєве заниження розміру пенсійного забезпечення позивача. На підставі документів, відпрацьованих без врахування вислуги років ОСОБА_1 в пільговому обчисленні, йому призначено пенсію у розмірі 65% від грошового забезпечення, а не в розмірі 68%, що мало б місце при виконанні відповідачами своїх обов`язків, визначених чинним законодавством.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що ОСОБА_1 вважаючи передчасним його звільнення з лав Збройних Сил України до розгляду питання про зарахування вищезазначених періодів військової служби у пільговому обчисленні, тричі звертався до суду щодо оскарження незаконного звільнення, поновлення на посаді з подальшим розглядом питання щодо врахування вислуги років у пільговому обчисленні (справи №420/6846/21, №420/13624/21, №420/18123/22). Однак, його право на врахування вислуги років у пільговому обчисленні так і залишилося не відновленим через неприйняття до розгляду по суті заявлених його вимог з посиланням на пропуск звернення з позовом до суду. При цьому, у вказаних справах судом застосовано місячний строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 КАС України щодо справ про незаконне звільнення. Предметом же спору у цій справі є оскарження протиправної бездіяльності відповідачів щодо неврахування вислуги років у пільговому обчисленні. Тобто, спір не є справою щодо проходження публічної служби, так як спірні правовідносини виникли у сфері реалізації права на соціальний захист.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що ч.2 ст.233 КЗпП України у редакції, чинній на дату його звільнення, було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. А відтак, з врахуванням положень ст.58 Конституції України щодо незворотності дії закону у часі, суд не мав правових підстав для повернення його позову в частині вимог про зобов`язання Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» провести перерахунок та виплатити грошове забезпечення позивача, починаючи з липня 2019 року, виходячи з розміру надбавки за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та окладу за військове звання.

Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» подав письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 чотири рази звертався до суду щодо оскарження дій Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо не зарахування окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні (справи №420/6846/21, №420/13624/21, №420/16032/21, №420/18123/22). Позовні заяви було повернено позивачу або залишено їх без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, встановленого ч.5 ст.122 КАС України. Таким чином, факт пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду встановлений судом при розгляді зазначених справ, а тому вказана обставина не підлягає повторному з`ясуванню. Спірні правовідносини виникли у зв`язку з проходженням позивачем публічної служби, щодо яких частиною 5 статті 122 КАС України встановлено місячний строк звернення до суду.

Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) також подало письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначило, що з військової служби ОСОБА_1 звільнений 02.08.2020р., тоді як з даним позовом до суду він звернувся тільки 23.11.2023р., що виходить за межі місячного строку звернення до суду в частині вимог про обчислення пільгової вислуги років. Що ж до вимог щодо проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення починаючи з липня 2019 року виходячи з розміру надбавки за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та окладу за військове звання, то звернення з позовом до суду про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками до 19.07.2022р. Однак, 19.07.2022р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352, яким внесено зміни до ст.233 КЗпП України та встановлено тримісячний строк звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівнику при звільненні, який обчислюється з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Строки, визначені ст.233 КЗпП України, підлягають застосуванню з 01.07.2023р. (з урахуванням Постанови КМУ №651 від 27.06.2023р. «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».)

ОСОБА_1 подав письмову відповідь на відзиви відповідачів на апеляційну скаргу. Зазначив, що при зверненні з даним позовом до суду ним не оскаржено його незаконне звільнення, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч.5 ст.122 КАС України. Спір є виключно соціальним спором, допущені відповідачами порушення є триваючими. Внесені 19.07.2022р. зміни до ст.233 КЗпП України не мають зворотної дії їх в часі, адже це суперечитиме ст.58 Конституції України.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.2 ст.312 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.123 КАС України суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення з даним позовом до суду та не зазначено поважних причин, які могли б бути підставою для його поновлення.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом, наведеним у ч.2 вказаної статті Кодексу, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегією суддів встановлено, що наказом командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 22.06.2020р. №174 (по особовому складу) капітана 2 рангу ОСОБА_1 , начальника науково-дослідного управління розвитку системи оперативного (бойового) забезпечення Військово-Морських Сил науково-дослідного центру Збройних Сил України «Державний океанаріум» Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», звільнено з військової служби у запас за пп. «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по особовій частині) від 08.07.2020р. №131 позивача визнано таким, що 08 липня 2020 року справи та посаду здав.

Вважаючи передчасним своє звільнення з лав Збройних Сил України до розгляду заперечень про зарахування окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні (період з 2012 по 2013 роки з розрахунку один місяць служби за півтора місяці; період з 30 жовтня по 19 листопада 2014 року з розрахунку один місяць служби за півтора місяця) ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо не розгляду заперечень про зарахування окремих періодів військової служби ОСОБА_1 у пільговому обчисленні;

- визнати протиправним передчасне (до розгляду спірного питання про зарахування окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні) звільнення з лав Збройних Сил України Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України поновити ОСОБА_1 на військовій службі на попередній або за згодою позивача на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді з подальшим розглядом питання щодо зарахування позивачу окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року по справі №420/6846/21, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року, позовну заяву повернено ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском ним строку звернення до суду. Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 29 квітня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №420/6846/21 за скаргою ОСОБА_1

ОСОБА_1 вдруге звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з аналогічними вимогами до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, третя особа Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».

Постановою Верховного Суду від 09 червня 2022 року залишено без змін ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі №420/13624/21, якими повернуто позов ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Позивач втретє звернуся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, третя особа Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Командування щодо не розгляду заперечень про зарахування окремих періодів військової служби позивача у пільговому обчисленні; визнати протиправним звільнення з лав Збройних Сил України Командуванням позивача до розгляду спірного питання про зарахування окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні; зобов`язати Командування прийняти на військову службу позивача на попередню або не нижчу, ніж попередня, посаду з подальшим розглядом питання щодо зарахування позивачу окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні; визнати дії Інституту відносно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні з позивачем за період 03 серпня 2020 року по 31 серпня 2021 року протиправними; зобов`язати Інститут виплатити позивачу грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку середнього грошового забезпечення за останні два місяці.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року по справі №420/16032/21, яку постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року залишено без змін, адміністративний позов з підстав пропуску строку звернення до суду повернуто ОСОБА_1 в частині позовних вимог про: визнання протиправною бездіяльність Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо не розгляду заперечень про зарахування окремих періодів військової служби позивача у пільговому обчисленні; визнання протиправним звільнення з лав Збройних Сил України Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України позивача до розгляду спірного питання про зарахування окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні; зобов`язання Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України прийняти на військову службу позивача на попередню або не нижчу, ніж попередня, посаду з подальшим розглядом питання щодо зарахування позивачу окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні.

Вчетверте ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, третя особа Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», в якому, серед іншого, просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заперечень про зарахування окремих періодів військової служби позивача у пільговому обчисленні, а також, у зв`язку з цим, передчасним його звільнення з лав Збройних Сил України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року у справі №420/18123/22, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі п.8 ч.1 ст. 240 КАС України.

З вказаного слідує, що звертаючись до суду у справах №420/6846/21, №420/13624/21, №420/16032/21, №420/18123/22 щодо оскарження свого звільнення ОСОБА_1 позовні вимоги щодо передчасного звільнення обґрунтовував тим, що Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України не розглянуло його заперечень про зарахування окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні.

Дані спори є спорами щодо звільнення з публічної служби, щодо яких ч.5 ст.122 КАС України встановлено місячний строк звернення до суду. Саме у зв`язку з пропуском позивачем вказаного строку звернення до суду його позовні заяви у справах №420/6846/21, №420/13624/21, №420/16032/21 були поверненні ОСОБА_1 , а у справі №420/18123/22 залишено без розгляду.

При цьому, судами встановлено, що з розрахунком вислуги років ОСОБА_1 ознайомився 17 червня 2020 року, однак не погодився з ним і зробив відповідний запис на звороті зазначеного розрахунку та засвідчив його своїм підписом.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що 17.06.2020р. ОСОБА_1 дізнався про проведений розрахунок його вислуги років, не врахування в пільговому обчисленні періодів з 2012 по 2013 роки (з розрахунку один місяць служби за півтора місяці) та з 30 жовтня по 19 листопада 2014 року (з розрахунку один місяць служби за півтора місяця).

Щодо проведеного розрахунку ОСОБА_1 надав свої заперечення, які, як він стверджує, не розглянуті відповідачем, і наказом Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 22.06.2020р. №174 (по особовому складу) його звільнено з військової служби.

А відтак, на думку колегії суддів, в день звільнення ОСОБА_1 дізнався про бездіяльність відповідача щодо не розгляду його заперечень щодо не зарахування окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні, а тому саме з вказаної дати розпочинає свій відлік шестимісячного строку звернення до суду, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що до спірних у даній справі правовідносин слід застосовувати місячний строк звернення до суду, передбачений ч.5 ст.122 КАС України, як до спору щодо проходження публічної служби.

З даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся в листопаді 2023 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого процесуальним законом.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску звернення до суду ОСОБА_1 стверджує, що відновлення свого права на врахування в розрахунок вислуги років пільгових періодів він намагався здійснити через оскарження в судовому порядку передчасного його звільнення, яке мало місце без розгляду заперечень про зарахування окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні.

Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки обрання неефективного способу захисту своїх прав в інших судових справах, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду майже на три роки. ОСОБА_1 не зазначає про наявність обставин, які йому об`єктивно перешкоджали звернутися до суду з позовом до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо оскарження його бездіяльності у зарахуванні окремих періодів військової служби у пільговому обчисленні

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавець визнав строк у шість місяців достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо не розгляду заперечень та не зарахування окремих періодів військової служби позивача у пільговому обчисленні та зобов`язання відповідача зарахувати позивачу окремі періоди військової служби у пільговому обчисленні: період з 2012 по 2013 роки з розрахунку один місяць служби за півтора місяці; період з 30 жовтня по 19 листопада 2014 року з розрахунку один місяць служби за півтора місяця.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановленні статтею 123 КАС України.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно повернув позовну заяву ОСОБА_1 у відповідній частині на підставі ч.2 ст.123 КАС України.

Доводи апеляційної скарги позивача таких висновків суду не спростовують.

Поряд з цим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо не проведення перерахунку грошового забезпечення позивача, починаючи з липня 2019 року, виходячи з розміру надбавки за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та окладу за військове звання, та зобов`язання провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 починаючи з липня 2019 року, виходячи з розміру надбавки за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та окладу за військове звання.

При здійсненні такого висновку суд першої інстанції виходив з того, що при обчисленні строку звернення до суду слід застосовувати ч.2 ст.233 КЗпП України із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 01.07.2022р., який набрав чинності 19.07.2022р.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на дату звільнення ОСОБА_1 з військової служби), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень вказаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа №1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України, у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отож, до «усіх виплат», право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у редакції Закону України від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (рішення від 09.02.1999р. №1-рп/99, від 13.05.1997р. №1-зп, від 05.04.2001р. №3-рп/2001), Верховний Суд у рішенні від 06.04.2023р. у зразковій справі №260/3564/22 (адміністративне провадження №Пз/990/4/22) дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-IX) тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

На момент звільнення ОСОБА_1 зі служби частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Втім, судом першої інстанції помилково застосовано редакцію статті 233 КЗпП України, чинну на момент звернення з даним позовом до суду, наслідком чого став помилковий висновок суду про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо не проведення перерахунку грошового забезпечення позивача, починаючи з липня 2019 року, виходячи з розміру надбавки за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та окладу за військове звання, та зобов`язання провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 починаючи з липня 2019 року, виходячи з розміру надбавки за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та окладу за військове звання.

З огляду на вказане, колегія суддів доходить висновку, що право позивача на звернення до суду з відповідними вимогами, відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022р.), не обмежене будь-яким строком.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.04.2023р. по справі №300/4201/22 та від 20.11.2023р. по справі №160/5468/23.

На підставі вищезазначеного колегія суддів констатує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 в частині вимог, заявлених до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».

Статтею 320 КАС України передбачено право суду апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали від 18.12.2023р. щодо повернення його позовної заяви в частині вимог, заявлених до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення, з направленням справи у відповідній частині до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до ч.3 ст.312 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року скасувати в частині повернення позовної заяви ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо не проведення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 , починаючи з липня 2019 року, виходячи з розміру надбавки за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та окладу за військове звання, та зобов`язання Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» провести перерахунок та виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 , починаючи з липня 2019 року, виходячи з розміру надбавки за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу та окладу за військове звання.

Справу у відповідній частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 лютого 2024 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук