Справа № 520/6932/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 р. Справа № 520/6932/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 30.10.23 по справі № 520/6932/23

за позовом ОСОБА_1

до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач, заявник) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку ст.382 КАС України, в якій просив суд:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23;

- зобов`язати Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подати до суду звіт про виконання Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23 у 10-денний строк з моменту отримання відповідної ухвали суду;

- у разі невиконання зазначеної постанови або ненадання звіту про її виконання накласти на начальника (тимчасово виконуючого обов`язки начальника) Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, половину з якого стягнути на користь Державного бюджету України, а другу половину - на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування вказаної заяви наполягав на неповному виконанні відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2023 із зазначенням в ній надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі 0,00% та премії у розмірі 10%, що, в свою чергу, суперечить телеграмі Міністра оборони України № 2683/з від 01.02.2023 згідно з якою складові грошового забезпечення військовослужбовця, який має вислугу років понад 1 рік, та 24 тарифний розряд мають включати премію у розмірі не менше ніж 140% та надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі не меншому, ніж 65% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років. Наведене, на думку позивача, вказує на неправильне тлумачення відповідачем законодавчих норм та призво до обмеження законного права ОСОБА_1 на пенсію.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 по справі № 520/6932/23 у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (м. Харків, вул. Коцарська, буд. № 56) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду 30.10.2023 у справі № 520/6932/23, зобов`язати Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подати до суду звіт про виконання Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23 у 10-денний строк з моменту отримання відповідної ухвали суду, а в разі невиконання зазначеної постанови або ненадання звіту про її виконання накласти на начальника (тимчасово виконуючого обов`язки начальника) Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки у розмірі сорока розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, половину з якого стягнути на користь Державного бюджету України, а другу половину на користь ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неврахування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали позиції Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, за змістом якої судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень у справі може бути встановлений судом після ухвалення рішення по справі, у зв`язку із чим відсутня необхідність виконання судового рішення виключно через органи державної виконавчої служби.

Також, вважав передчасними висновки суду першої інстанції стосовно того, що довідка від 26.08.2023 № ФХ-97909 не була предметом судового розгляду у справі № 520/6932/23, а становить новий предмет спору, оскільки вказана довідка була безпосередньо видана відповідачем на виконання судового рішення від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23, а відтак зазначені в ній складові безпосередньо стосуються предмета спору.

Наголосив на неврахуванні судом першої інстанції положень наказу Міністерства оборони України від 07.04.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам», Листа Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 13.10.2023 № 423/6682 та телеграми Міністра оборони України № 2683/з від 01.02.2023, якою встановлено мінімальні розміри премії та надбавки за особливості проходження військової служби, які мали бути включені до спірної довідки.

Таким чином, враховуючи, що до довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 01.01.2023 не було включено в належному розмірі ані надбавку за особливості проходження військової служби, ані премію, наполягав на відсутності підстав для висновку про повне виконання відповідачем судового рішення у справі № 520/6932/23.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо відмови у підготовці та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023.

Зобов`язано Харківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки підготувати та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023, із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання та інших щомісячних видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), розмір яких визначається із застосуванням розміру прожиткового мінімуму, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік".

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

На виконання вказаного судового рішення Харківським окружним адміністративним судом було видано виконавчі листи.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, поданої в порядку ст. 382 КАС України, суд першої інстанції, з огляду на ненадання позивачем доказів недосягнення очікуваного результату за наслідками вичерпання загального порядку виконання судового рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі по тексту Закон № 1404-VIII), або створення відповідачем перешкод для виконання такого рішення, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по справі № 520/6536/23.

Також, врахувавши, що довідка від 26.08.2023 № ФХ-7909 не була предметом судового розгляду справи № 520/6932/23 суд першої інстанції вважав, що остання становить новий предмет спору, а відтак не вбачав підстав для встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

На виконання приписів статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

В абзаці третьому пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику Європейського суду з прав людини підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі ОСОБА_2 проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у від 30 червня 2009 року №16-рп/2009).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

На підставі аналізу ст.ст. 3, 8, ч.ч. 1, 2 ст. 55, ч.ч. 1 та 2 ст. 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

У справі Сорінг проти Об`єднаного Королівства від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист. Обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Колегією суддів встановлено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23, яким частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії набрало законної сили 26.08.2023.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (частина 8 статті 382 КАС України).

Крім того, відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, приписами статей 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення; накладення штрафу, визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Як було встановлено в суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, відповідачем, на виконання вимог резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23 було підготовано оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023, із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання та інших щомісячних видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії).

Однак, позивач обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує, що не включення відповідачем до довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 надбавки за особливості проходження військової служби та зазначення премії у розмірі 10% замість належних ОСОБА_1 140%, свідчить про фактичне невиконання Харківським ТЦК та СП рішення від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23. Тобто, по суті ОСОБА_1 заперечує проти змісту виданої довідки та її складових.

Разом з цим, колегія суддів наголошує, що зобов`язальна частина рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23 не містить жодної вимоги до відповідача стосовно необхідності зазначення у довідці конкретних розмірів складових грошового забезпечення позивача, оскільки, в межах розгляду вказаної справи вирішувалось питання наявності або відсутності у позивача права на отримання довідки про розмір грошового забезпечення у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023. Тобто спору в частині визначення розміру основних та додаткових видів грошового забезпечення та премії не існувало.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в контексті спірних правовідносин виключно питання щодо невидачі Харківським ТЦК та СП довідки про розмір грошового забезпечення може бути предметом судового контролю, а вимоги щодо правильності обчислення відповідачем розміру та видів грошового забезпечення, які вказані в такій довідці, можуть бути заявлені в окремому позові.

Крім того, як вбачається зі змісту судового рішення від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23 позивач звертався з вимогою про зобов`язання відповідача підготувати і надати до ГУ ПФУ в Харківській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, а також процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії відповідно до розпорядження, доведеного телеграмою Міністра оборони України № 2683/з від 01.02.2023 надбавка за особливості проходження служби в мінімальному розмірі 65 %, премії в розмірі 140 %, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2023.

Однак, суд першої інстанції вирішуючи питання щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача зазначити у довідці про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 конкретні розміри основних та додаткових видів грошового забезпечення та премії, дійшов висновку про передчасність таких позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, оскільки на час звернення позивача до суду спору щодо конкретних розмірів ще не існувало, оскільки довідка ще не видавалась.

Колегія суддів зазначає, що позивач вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позову не оскаржував, а відтак жодного іншого рішення, з якого б випливав обов`язок ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначити у спірній довідці розмір надбавки за особливості проходження військової служби у розмірі не меншому, ніж 65% та премії у розмірі не менше ніж 140% відповідно до телеграми Міністра оборони України № 2683/з, по даній справі судоми не приймалось.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23.

Разом з цим, суд першої інстанції відмову у задоволенні вказаної заяви здебільшого мотивував відсутністю доказів вичерпання позивачем заходів із загального порядку виконання судового рішення, визначеного № 1404-VIII.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2020 року у справі № 800/320/17 сформульовано правовий висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст. 382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі.

Як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 340/962/19: «…клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі. Отже, позивача не позбавлено можливості звернутися із клопотанням про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі у разі існування ризику його невиконання».

Посилання суду першої інстанції на відсутність доказів вичерпання позивачем заходів із загального порядку виконання судового рішення, тобто не звернення до державної виконавчої служби за примусовим виконанням судового рішення, у розумінні ст. 382 КАС України не є підставою, яка обмежує право заявника на подачу заяви про встановлення судового контролю задля забезпечення виконання рішення суду, а тому суд в цій частині припустився довільного тлумачення норм процесуального права.

В контексті вищевказаного слід зазначити, що встановлення судового контролю, є правом, а не обов`язком суду, однак, задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені в його заяві та навести підстави для висновку про відмову в задоволенні заяви, поданої у порядку ст. 382 КАС України.

Вимоги апелянта спрямовані до суду апеляційної інстанції про зобов`язання Харківського ТЦК та СП подати до суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 520/6932/23 колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України саме суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на вищевказане, враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 у справі № 520/6932/23 слід змінити з підстав та мотивів відмови у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 по справі № 520/6932/23 - змінити з підстав та мотивів відмови у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій