Справа № 380/9927/23
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 рокуЛьвівСправа № 380/9927/23 пров. № А/857/37/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року (судді Кисельової О.Й., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/9927/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 08.05.2023 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до трудового стажу роки праці в АТ «Агентство Венчур» і дочірній фірмі АТ «Венчур-Резерв», а саме з 1987 року по листопад 1991 року та період роботи в ІП «DEMIR-AT», а саме з 27.01.2003 по 02.02.2014, зобов`язати відповідача повністю зарахувати позивачу до стажу роботи роки праці в АТ «Агентство Венчур» і дочірній фірмі АТ «Венчур-Резерв», а саме з 1987 року по листопад 1991 року та період роботи в ІП «DEMIR-AT», а саме з 27.01.2003 по 02.02.2014.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року задоволено позов частково. Визнано протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до трудового стажу періоду роботи на ІП «DEMIR-AT» з 01.01.2004 по 02.02.2014. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу період роботи на ІП «DEMIR-AT» з 01.01.2004 по 02.02.2014. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України у Львівські області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що період роботи з січня 2004 року по лютий 2014 року не враховані при обчисленні страхового стажу, оскільки у довідці про заробітну плату від 23.03.2021 № 4361-15/56, виданої ПІП «DEMIR-AT», відсутні дані про сплату страхових внесків до органів Пенсійного фонду Туркменістану. Відповідно до статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Головне управління ПФУ у Львівській області скерувало запити до Пенсійного фонду Республіки Туркменістан щодо проведення перевірки довідок про заробітну від 09.02.2018 № 09/вн/к; від 16.02.2018 № 004/2018; від 23.03.2021 4361-15/56, від 27.04.2021 № 1300-5219-8/38038, від 25.11.2021 № 1300-5219-10/107360. Так, листами Головного управління Пенсійного фонду російської федерації № 7 по м. москва та московській області від 18.06.2021 № 205-693/15-07 та від 30.06.2021 № 207-1/05/765 повідомлено про відсутність можливості проведення перевірки довідок про заробітну плату від 09.02.2018 № 09/вн/к, виданої АО «Агентство «Венчур» та від 16.02.2018 № 004/2018, виданої АОЗТ «Венчур Резерв» у зв`язку з ліквідацією даних підприємств. Відповіді на запити до Пенсійного фонду Республіки Туркменістан, щодо проведення перевірки довідки про заробітну плату від 23.03.2021 № 4361-15/56, виданої ІП «DEMIR-AT», на адресу Головного управління не надходили. А тому, що у Головного управління ПФУ у Львівській області відсутні правові підстави для зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи в ІП «DEMIAR- AT» з 27.01.2003 по 02.02.2014.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2024 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 і з 09.02.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.

Згідно із записами №№ 13-16 трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 , позивач у період з 1987 року по листопад 1991 року працював: - 12.1987 вибраний ІІ секретарем Ашхабадського міськкому ЛКСМ Туркменістану; - 25.03.1991 звільнений із зайнятої посади у зв`язку із затвердженням заступника голови БММТ «Супутник» ЦК ЛКСМ; - 26.03.1991 затверджений заступником голови БММТ «Супутник» Туркменістану; - 20.11.1991 звільнений із зайнятої посади у зв`язку із скороченням чисельності штату робітників 1991 року.

Згідно із записами №№ 25-26, позивач у період з 27.01.2003 по 02.02.2014 працював на ІП «Демір Ат»: - 27.01.2000 прийнятий на роботу заступником генерального директора, представником в російській федерації; - 02.02.2014 звільнений за ст. 41. П. 1 КЗОТ Туркменістану (власне бажання).

09.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії, до якої, окрім інших документів, долучив такі документи (сторонами не заперечується): - довідку про заробітну плату від 09.02.2018 № 09/вн/к, видану АО «Агентство «Венчур»; - довідку про заробітну плату від 16.02.2018 № 004/2018, видану АОЗТ «Венчур Резерв»; - довідку про заробітну плату від 23.03.2021 № 4361-15/56, видану ІП «DEMIR-AT».

Зі змісту листа Головного управління ПФУ у Львівській області від 22.12.2021 №19183-18414/З-52/8-1300/21 слідує, що за результати розгляду заяви позивача від 09.02.2021, пенсійний орган призначив ОСОБА_1 пенсію з урахуванням страхового 30 років 10 місяців 27 днів. Період роботи з січня 2004 року по лютий 2014 року не врахований при обчисленні страхового стажу, оскільки у довідці про заробітну плату від 23.03.2021 № 4361-15/56, виданої ІП «DEMIR-AT», відсутні дані про сплату страхових внесків до органів Пенсійного фонду Туркменістану. Відповідно до статті 44 Закону 1058 Головне управління ПФУ у Львівській області скерувало запити до Пенсійного фонду Республіки Туркменістан щодо проведення перевірки довідок про заробітну плату від 09.02.2018 № 09/вн/к; від 16.02.2018 № 004/2018; від 23.03.2021 № 4361-15/56 (листи від 27.04.2021 № 1300-5219-8/38038; від 25.11.2021 № 1300-5219-10/107360). Після надходження відповіді на зазначені запити матеріали Вашої пенсійної справи будуть переглянуті.

Листом від 17.05.2022 № 6108-4926/З-52/8-1300/22 Головне управління ПФУ у Львівській області повідомило позивача, що роз`яснення щодо зарахування стажу та заробітної плати за періоди роботи в російській федерації та Республіці Туркменістан надано листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 22.12.2021 № 19183-18414/3-52/8-1300/21. Також відповідач повідомив ОСОБА_1 , що листами Головного управління Пенсійного фонду російської федерації № 7 по м. москва та московській області від 18.06.2021 № 205-693/15-07 та від 30.06.2021 № 207-1/05/765 повідомлено про відсутність можливості проведення перевірки довідок про заробітну плату від 09.02.2018 № 09/вн/к, виданої АО «Агентство «Венчур» та від 16.02.2018 № 004/2018, виданої АОЗТ «Венчур Резерв» у зв`язку з ліквідацією цих підприємств. Відповіді на запити до Пенсійного фонду Республіки Туркменістан, щодо проведення перевірки довідки про заробітну плату від 23.03.2021 № 4361-15/56, виданої II «DEMIR-AT», на адресу Головного управління не надходили.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо не зарахування до трудового стажу періодів роботи в АТ «Агентство Венчур» і дочірній фірмі АТ «Венчур-Резерв» з 1987 року по листопад 1991 року та роботи в ІП «DEMIR-AT» з 27.01.2003 по 02.02.2014, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначається така пенсійна виплата як пенсія за віком, (пункт 1 частини 1 статті 9 Закону №1058-IV).

Згідно із частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальній страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01 січня 2004 року).

За визначенням статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із частиною 1 статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Відповідно до частини 10 статті 20 Закону № 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону № 1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 2 ст. 10 Закону України «Про зайнятість населення»).

До 1991 року Україна входила до складу СРСР, тому деякі положення чинного законодавства по сьогодні покликаються на норми, прописані за радянських часів.

Зокрема, 13.03.1992 укладена Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення (далі - Угода). Її підписантами свого часу стали 13 країн: Білорусь, Вірменія, Казахстан, Киргизстан, Молдова, росія, Таджикистан, Туркменістан, Україна, Узбекистан.

Відповідно до статті 1 Угоди, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 (далі - Угода від 14.01.1993), яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 та двосторонніми угодами в цій галузі.

Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Зі змісту наведених положень Угоди від 14.01.1993 суд дійшов висновку, що її положення розповсюджуються також і на правовідносини, пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство визначає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13 березня 1992 року, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески можуть сплачуватися в російській федерації. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Таким чином, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права особи на пенсію та при її обчисленні.

Крім того, відповідно до статті 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, які входили до складу СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Статтею 4 частиною 2 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів» від 15.04.1994, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 № 290/95-ВР, визначено, що трудовий стаж, включаючи стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Отже, обчислення стажу роботи позивача, який здобутий на території росії та Туркменістану, здійснюється згідно з законодавством російської федерації та Туркменістану, на території яких у спірний період здійснена трудова діяльність позивача.

Згідно із записами трудової книжки позивача у період з 1987 року по листопад 1991 року ОСОБА_1 обіймав посаду ІІ секретаря Ашхабадського міськкому ЛКСМ Туркменістану.

Матеріали справи містять розрахунок стажу ОСОБА_1 (форми РС-право) зі змісту якого судом встановлено, що період роботи позивача з 1987 року по листопад 1991 року зарахований до страхового стажу позивача згідно із записами у трудовій книжці.

Про зарахування періоду роботи з 1987 року по листопад 1991 року до страхового стажу ОСОБА_1 пенсійний орган зазначає у листі від 22.12.2021 № 19183-18414/З-52/8-1300/21.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що період роботи ОСОБА_1 з 1987 року по листопад 1991 не є спірним, оскільки зарахування відповідачем до страхового стажу позивача вказаного періоду підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком стажу (форми РС-право) та листом від 22.12.2021.

Також суд відмічає, що позивач безпідставно зазначає у позовних вимог, що працював на АТ «Агентство Венчур» і дочірній фірмі АТ «Венчур-Резерв» у період роботи з 1987 по 1991, оскільки на зазначених підприємствах він працював з 01.11.1992 по 28.02.1994 та з 01.03.1994 по 05.01 2000 відповідно.

Водночас, як стверджує відповідач у листі від 22.12.2021 № 19183-18414/З-52/8-1300/21 та зазначено у розрахунку стажу ОСОБА_1 (форми РС-право) до страхового стажу позивача не зарахований період роботи з 01.01.2004 по 02.02.2014 на ІП «Демир Ат», оскільки відсутні дані про сплату страхових внесків у цей період до органів Пенсійного фонду Туркменістану.

Отже, суд встановив, що у даному випадку спірним є період з 01.01.2004 по 02.02.2014, під час якого позивач працював на ІП «Демир Ат.

Відповідно до пункту а) частини 1 статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Частиною першою статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями пункту а) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Статтею 66 Закону № 1788-XII передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № ПО, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а як вбачається із записів ОСОБА_1 у період з 27.01.2000 по 02.02.2014, він працював на ІП «Демір Ат»: - 27.01.2000 прийнятий на роботу заступником генерального директора, представником в російській федерації (наказ № 88 від 27.01.20); - 02.02.2014 звільнений по ст. 41. П. 1 КЗОТ Туркменістану (наказ № 13 від 02.02.2014).

При цьому, відповідні номери наказів та назва організації є чіткою, відомості завірені підписом посадової особи та печаткою, а тому суд вважає ці записи прийнятними та такими, що дають право на зарахування позивачу періоду його роботи з 27.01.2000 по 02.02.2014 до страхового стажу.

Водночас, суд наголошує, що записи періоду роботи позивача з 27.01.2000 по 02.02.2014 оформлені у трудовій книжці відповідно до вимог чинного на момент внесення записів законодавства, жодних виправлень, закреслень тощо, не містять та доказів, які б свідчили про недостовірність вищевказаних записів у трудовій книжці апелянтом суду не надано.

Варто відмітити, що відповідач не ставить під сумнів достовірність та точність внесених до трудової книжки записів про роботу позивача на ІП «Демір Ат», оскільки, як зазначено у розрахунку Форми РС-право, до страхового стажу ОСОБА_1 зарахований період роботи з 27.01.2000 до 31.12.2003.

Суд також враховує, що відомостями, які містяться в довідці від 23.03.2021 № 4361-15/56 виданій ІП «DEMIR-AT» про заробітну плату за період з 27.01.2000 по 02.02.2014, підтверджується нарахування та виплата позивачу заробітної плати за вказаний період. При цьому, у довідці наявна примітка, що «з усіх сум заробітної плати госп. ОСОБА_1 , який є заступником генерального директора та представником ІП «DEMIR-АТ» в російській федерації, були утримані всі види зборів, податків, страхових внесків та внески відповідно до законодавства Республіки Туркменістан».

Отже, довідкою від 23.03.2021 № 4361-15/56 виданою ІП «DEMIR-AT» підтверджується робота ОСОБА_1 на вказаному підприємствах у період з 27.01.2000 по 02.02.2014 та отримання ним заробітної плати та додана до матеріалів справи.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на зарахування спірного періоду до страхового стажу відповідач мав врахувати трудовий стаж, набутий ним на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації та Туркменістану.

Суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2004 по 02.02.2014 на ІП «DEMIR-AT» з єдиної підстави - не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем, є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 23.03.2019 у справі №688/947/17, від 09.09.2019 у справі № 242/5448/16-а, від 31.10.2019 у справі № 235/7373/16.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Колегія суддів вважає, що оскільки позивач працював у російській федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації, а позивач не може бути позбавлений гарантованого Державою пенсійного забезпечення за наявності формальної підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком, позбавлення позивача права на належні пенсійні виплати за встановлених судом вище обставин, буде непропорційним втручанням в його право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантованого статтею 1 протоколу першого Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи на ІП «DEMIR-AT» з 01.01.2004 по 02.02.2014, порушивши його право на соціальних захист, що не відповідає приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, а обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції правомірно зобов`язав відповідача зарахувати до трудового стажу позивача на ІП «DEMIR-AT» з 01.01.2004 по 02.02.2014, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року у справі №380/9927/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 09.02.2024