Справа № 640/34221/21
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року № 640/34221/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 29.09.2021 року №438 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника сектору дізнання відділу поліції Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 ";

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 08.10.2021 №264 о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", ОСОБА_1 , начальника сектору дізнання відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення зі служби в поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 , начальника сектору дізнання відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

22 грудня 2021 року, Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до Розпорядження від 24.05.2022 №823, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді, в проваджені якої перебувала справа, адміністративну справу №640/34221/21 передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2022 адміністративну справу №640/34221/21 передано судді Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2022 року суддею Вєкуа Н.Г. прийнято справу до провадження.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу розподілено судді Кочановій П.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 справу прийнято до свого провадження, призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Заявою від 05.12.2023 (яка прийнята судом) позивач уточнив позовні вимоги та просив суд:

- скасувати наказ № 438 від 29.09.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Бучанського РУП ГУНП в Київській області»;

- змінити частково наказ Головного управління Національної поліції в Київські області від 08.10.2021 № 264 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 , начальника сектору дізнання відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області;

- зобов`язати відповідача внести відповідний виправлений запис у трудову книжку на підтвердження звільнення за власним бажанням;

- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу за вислугу років;

- виплатити середню зарплатну плату за час вимушеного прогулу з 21.07.2021 по 18.03.2022 (до дня мобілізації) із розрахунку виплат, що здійснювалися дізнавачам ВП №2 ГУНП в Київській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дисциплінарною комісією досліджувалось питання відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, однак не взято до уваги подачу останнім рапорту про звільнення за власним бажанням та відсутністю заперечень керівництва щодо такого звільнення. Таким чином, висновки службового розслідування є передчасними, оскільки позивач відпрацював два тижні після подачі рапорту про звільнення та, як наслідок, мав бути звільнений за власним бажанням, а не у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

Також позивачем зауважено, що згідно з висновком службового розслідування ОСОБА_1 , його понизили в посаді та перемістили в іншу місцевість, з чим останній не ознайомлений.

Представником відповідача надано до суду відзив, в якому проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Відзив обґрунтовано тим, що з 02.08.2021 року ОСОБА_1 безпідставно не виходив на службу, документів щодо перебування останнього на лікарняному не надавав, а тому висновки службового розслідування є обґрунтованими та правомірними. При цьому зауважено, що надані пояснення позивача щодо подання рапорту про звільнення та відпрацювання трьох тижнів не впливають на висновки службового розслідування та не спростовують безпідставну відсутність на службі з 02.08.2021 року по 20.09.2021 року.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що з 18.08.2010 року по 06.11.2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України. З 07.11.2015 року по 25.02.2021 року позивач проходив службу в Національній поліції України на різних посадах.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 26.02.2021 № 65 о/с позивача було призначено на посаду начальника сектору дізнання відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 25.08.2021 № 1341 на підставі рапорту начальника Бучанського РУП ГУНП в Київській області полковником поліції А.Ткача за фактом невиходу на роботу ОСОБА_1 призначено службове розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок, відповідно до якого встановлено порушення ОСОБА_1 статті 3, підпункту 1, 2 та 3 пункту 1 статті 18, статті 19, 64 та 91 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів 1, 2, 4, 6, 9, 13 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 року № 2337- VIII, пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 0 9.11.2016 року № 1179, що виразилося у низькому рівні правосвідомості, низьких морально-ділових якостях, грубому ігноруванні наказів і доручень МВС України, Національної поліції України щодо запобігання та недопущення порушень службової дисципліни, що призвело до невиходу на робоче місце в період з 02.08.2021 року по 20.09.2021 року без поважних причин.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 29.09.2021 № 438 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Бучанського ГУП ГУНП в Київській області» за порушення вимог статті 3, підпункту 1, 2 та 3 пункту 1 статті 18, статті 19, 64 та 91 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів 1, 2, 4, 6, 9, 13 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 року № 2337- VIII, пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року № 1179, що виразилося у низькому рівні правосвідомості, низьких морально-ділових якостях, грубому ігноруванні наказів і доручень МВС України, Національної поліції України щодо запобігання та недопущення порушень службової дисципліни, що призвело до невиходу на робоче місце в період з 02.08.2021 по 20.09.2021 без поважних причин, начальника сектору дізнання відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_1 вирішено звільнити зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 08.10.2021 № 264 о/с «По особовому складу» за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 , начальника сектору дізнання відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, звільнено зі служби в поліції 08.10.2021.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII з наступними змінами та доповненнями (далі Закон України №580-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону України №580-VIII визначено обв`язки поліцейських.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частини 1 та 2 статті 19 Закону України №580-VIII).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України №580-VIII, зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника тощо.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Відповідно до частин 1 статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно із статтею 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту установлено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини 1 статті 15 Дисциплінарного статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

На виконання вимог Дисциплінарного статуту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за №1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок).

Відповідно до Розділу VI цього Порядку зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступка, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступка, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступка, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19 - 22 Дисциплінарного статуту.

У висновку службового розслідування відповідачем з пояснень начальника відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області встановлено, що капітан поліції ОСОБА_1 , начальник сектору дізнання відділу поліції № 2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, на початку липня написав рапорт на звільнення з Національної поліції України та надіслав поштою до канцелярії Головного управління Національної поліції в Київській області.

Після цього вищевказаний працівник, посилаючись на Кодекс законів про працю України, відпрацювавши два тижня, повідомив, що на службу виходити не буде.

Аналогічні пояснення надав також заступник начальника слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, зокрема, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 02.08.2021 в приміщенні Бучанського РУП ГУНП в Київській області за адресою м. Боярка, вул. Хрещатик, 88 до своїх функціональних обов`язків він не приступив.

В телефонній розмові ОСОБА_1 повідомив, що наміру виходити на роботу не має, так як будучи начальником сектора дізнання відділу поліції № 2 написав рапорт на звільнення за власним бажанням, який направив до ГУНП в Київській області.

У висновку вказано, що відповідно до актів «Про відсутність на робочому місці працівника» №№ 9319, 9374, 9385, 3171, 3205, 3222, 3223, 3224, 3225, 3257, 3258, 3259, 3266, 3267, 3268, 3269, 3270, 3321, 3332, 3348, 3355, 3376, 3383, 3389, встановлено, що з 02.08.2021 року по час проведення службового розслідування капітан поліції ОСОБА_1 на службу до Бучанського РУП ГУНП в Київській області (м. Боярка, вул. Хрещатик, 88) не прибував, перебування вище вказаного працівника на лікарняному чи інші причини не виходу на службу керівництву не повідомлено та підтверджуючих документів щодо законної відсутності на робочому місці не надано.

Таким чином, за висновками відповідача, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці з 02.08.2021 року по 20.09.2021 року.

Судом установлено, що позивачем було направлено рапорт від 05.07.2021 на адресу Головного управління Національної поліції в Київській області про звільнення зі служби за власним бажанням.

Вказаний рапорт позивача про звільнення було погоджено начальником Бучанського РУП ГУНП в Київській області полковником поліції А.Ткачем та начальником відділу дізнання Головного управління Національної поліції, а Київській області майором поліції О.Хворостяною та було зареєстровано відповідачем 06.07.2021 № 6425.

У позовній заяві позивач наголошував, що він перебував на службі до 26.07.2021 року включно, тобто після подачі рапорту відпрацював більше двох тижнів, а тому відповідачем необґрунтовано притягнуто його до дисциплінарної відповідальності, натомість належним було його звільнити за власним бажанням.

Поряд з цим, надаючи оцінку доводам позивача, суд виходить з наступного.

Згідно пунктом 7 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Відповідно до частини другої статті 77 Закону № 580-VIII днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби (частина третя статті 77 Закону № 580-VIII).

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затверджене постановою Кабінету Міністрів України 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Згідно із пунктом 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):

ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

з) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації;

и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом "ж" пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Вичерпний перелік поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу затверджений постановою Кабінету Міністрів від 12.06.2013 року №413 "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу".

Відповідно до пункту 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

До закінчення визначеного у пункті 68 Положення № 114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови зазначення в рапорті дати звільнення і причин неможливості продовження служби та якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Відповідно до пункту 68 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт.

Порядок № 1235 розроблено відповідно до статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" з метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими.

Розділом ІІ "Підстави для видання наказів по особовому складу" Порядку № 1235 встановлено, що підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, такі зміни в службовій діяльності, як звільнення зі служби в поліції.

Отже особливостями звільнення зі служби з поліції, у разі звільнення з ініціативи особи, є:

- у разі звільнення за власним бажанням - заявник має повідомити про наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;

- у разі звільнення у зв`язку із переходом до служби у інший правоохоронних орган - заявником має бути визначено про бажання звільнитись у зв`язку із таким переходом;

- у разі звільнення за особистим проханням - заявник має попередити прямого начальника про звільнення не пізніш ніж за три місяці до дня звільнення.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2021 року у справі № 160/3607/19 висловив правову позицію, що приписи пункту 68 Положення № 114 застосовуються як норми спеціального нормативно-правового акту у питанні регулювання терміну попередження позивачем про звільнення за власним бажанням, який, на відміну від КЗпП України, становить не два тижні, а три місяці.

У вказаній справі суд касаційної інстанції зазначив, що у межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 12.08.2019 у справі № 810/3376/16, від 20.12.2019 у справі № 826/375/17, від 20.05.2020 у справі № 804/868/16.

Сторонами зазначається, що позивач після подачі рапорту про звільнення за власним бажанням від 05.07.2021 був на службі до 27.07.2021, однак при звільненні позивача зі служби за власним бажанням, він повинен попередити прямого начальника про звільнення не пізніш ніж за три місяці до дня звільнення, а не за два тижні відповідно до норм КЗпП України.

Крім того, суд встановив, що позивач рапортом від 05.07.2021 просив звільнити його за власним бажанням, при цьому не зазначивши жодних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Щодо доводів позивача про досягнення ним згоди з приводу звільнення, оскільки рапорт про звільнення від 05.07.2021 містить згоду начальника Бучанського РУП ГУНП в Київській області полковником поліції А.Ткач та начальником відділу дізнання ГУНП в Київській області майором поліції О.Хворостяною, суд зазначає, що вказаний рапорт складений на ім`я начальника ГУНП в Київській області полковника поліції ОСОБА_2 . При цьому, саме ГУНП в Київській області є уповноваженим органом приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби. Таким чином, рапорт позивача не містить згоди начальника відповідача на його звільнення.

Отже, позивач не дотримався вимог Положення № 144, а тому у відповідача відсутні підстави для прийняття рішення про звільнення позивача за власним бажанням за його рапортом відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Суд також звертає увагу, що звільнення особи зі служби в поліції супроводжується виданням відповідного наказу та остаточним розрахунком із особою. При цьому, враховуючи, що жодних наказів з приводу звільнення позивача на підставі його рапорту відповідач не видавав, суд робить висновок, що відповідач правомірно розцінив не вихід позивача на службу з 02.08.2021 року як прогул без поважних причин та, як наслідок, розпочав щодо нього службове розслідування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріали службового розслідування підтверджують порушення позивачем службової дисципліни, що виразилось у особистій недисциплінованості, умисному невиконанні норм діючого законодавства України та безпідставному невиході з 02.08.2021 року по 20.09.2021 року на службу та не інформування безпосереднього керівництва про причини невиходу на службу.

Окрім цього, посилання позивача на безпідставне пониження його по службі та переведення в іншу місцевість є неприйнятним, оскільки в наказі про звільнення зазначено посаду, на яку було призначено позивача наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 26.02.2021 № 65 о/с, доказів реального переміщення по службі не надано.

Водночас, допущення помилки в деяких актах про відсутність на службі в частині назви посади та місця роботи позивача в даному випадку не впливають та не спростовують встановленого реального факту відсутності на робочому місці ОСОБА_1 у відповідний період, що також не заперечується останнім.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що відповідач довів правомірність прийнятих рішень в частині, що оскаржуються, натомість доводи позивача не знайшли свого підтвердження.

Решта доводів та посилань сторін у справі висновків суду не спростовують.

Судом враховується, що, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12 лютого 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кочанова П.В.