Справа № 420/26668/23
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Дробченко К.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представників відповідачів: Дмитрієнко К.В., Симонової Г.М., Хрипка М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12; ), Одеського державного університету внутрішніх справ (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 1; ) про визнання протиправним та скасування наказу ОДУВС №216 о/с від 04.09.2023 року, наказ ГУНП в Одеській області № 1200 о/с від 06.09.2023 року та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12; ), Одеського державного університету внутрішніх справ (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 1; ), в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ ОДУВС №216 о/с від 04.09.2023 року про відрахування ОСОБА_1 із числа слухачів Одеського центру первинної професійної підготовки «Академія поліції» ОДУВС;

визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Одеській області №1200 о/с від 06.09.2023 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі ч. 6 ст. 73 та п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію»;

поновити ОСОБА_1 на посаді рядового поліції поліцейського відділення №2 взводу №2 роти №3 батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Одеській області;

стягнути з ГУНП в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою від 04.10.203 року Одеським окружним судом провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

17.10.2023 року (вх. №ЕС/12210/23) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

23.10.2023 року (вх. №ЕП/42677/23) представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про надання доступу до матеріалів справи в електронному виді.

Ухвалою від 23.10.2023 року розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження.

17.10.2023 року (вх. №ЕС/12301/23) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позов.

07.11.2023 року (вх. №38765/23) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позов.

10.11.2023 року (вх. №39398/23) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

20.11.2023 року (вх. №ЕП/45056/23) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про отримання процесуальних документів в електронному вигляді.

28.11.2023 року (вх. №42036/23) представником відповідача до канцелярії суду подано інформаційний лист.

01.12.2023 року (вх. №ЕП/45926/23) представником позивача до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

Ухвалою від 22.12.2023 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

05.02.2024 року (вх. №5205/24) представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

05.02.2024 року (вх. №5042/24) представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

В обґрунтуванні позову позивач зазначає, що з 17.04.2023 року ОСОБА_1 перебував на посаді рядового поліції (0182164) поліцейського відділення №2 взводу №2 роти №3 батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Одеській області та 24.04.2023 року був відряджений до Одеського центру первинної професійної підготовки «Академія поліції» ОДУВС.

Наказом від 04.09.2023 року №216 о/с про відрахування ОСОБА_1 із числа слухачів Одеського центру первинної професійної підготовки» Академія поліції» ОДУВС на підставі пп. 1 п. 6 ІІІ Положення про організацію професійної підготовки поліцейських через небажання продовжувати або проходити первинну професійну підготовку.

06.09.2023 ГУНП в Одеській області видано наказ №1200 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі ч. 6 ст. 73 та п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію». Позивач з вказаними наказами не погоджується, вважає їх прийнятими та прийнятими з порушеннями встановленої законом процедури, безпідставно, упереджено та такими, що підлягають скасуванню.

Зокрема, позивач наголошує на тому, що не мав бажання або наміру припиняти професійну підготовку та не виловлював небажання проходити професійну підготовку, тоді як рапорт про небажання продовжувати або проходити первинну професійну підготовку було написано під примусом, у звязку з чим ним було написано рапорт про відкликання рапорту відповідно до пп. 1 п. 6 ІІІ Положення про організацію професійної підготовки поліцейських та продовження навчання, однак даний рапорт до уваги взято не було.

Від відповідачів надійшли відзиви на позовну заяву, в яких, в обґрунтування правової позиції, зазначено, що останні діяли у межах наданих їм повноважень, відповідно до Закону, та у спосіб і в порядку визначеному ним, у зв`язку з чим, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_1 Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з позовної заяви, з 17.04.2023 року ОСОБА_1 перебував на посаді рядового поліції (0182164) поліцейського відділення №2 взводу №2 роти №3 батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Одеській області та 24.04.2023 року був відряджений до Одеського центру первинної професійної підготовки «Академія поліції» ОДУВС.

Наказом від 04.09.2023 року №216 о/с про відрахування ОСОБА_1 із числа слухачів Одеського центру первинної професійної підготовки» Академія поліції» ОДУВС на підставі пп. 1 п. 6 ІІІ Положення про організацію професійної підготовки поліцейських через небажання продовжувати або проходити первинну професійну підготовку.

06.09.2023 ГУНП в Одеській області видано наказ №1200 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі ч. 6 ст. 73 та п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію». Позивач з вказаними наказами не погоджується, вважає їх прийнятими та прийнятими з порушеннями встановленої законом процедури, безпідставно, упереджено та такими, що підлягають скасуванню.

Зокрема, позивач наголошує на тому, що не мав бажання або наміру припиняти професійну підготовку та не виловлював небажання проходити професійну підготовку, тоді як рапорт про небажання продовжувати або проходити первинну професійну підготовку було написано ним під примусом, у звязку з чим було написано рапорт про відкликання рапорту відповідно до пп. 1 п. 6 ІІІ Положення про організацію професійної підготовки поліцейських та продовження навчання, однак даний рапорт до уваги взято не було.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржувані рішення відповідачів на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Приписами ч.1 ст.72 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що професійне навчання поліцейських складається з 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Згідно ч.1,3 ст.73 Закону України «Про Національну поліцію» у ред. чинній на момент виникнення спірних правовідносин поліцейські, які вперше прийняті на службу в поліції, з метою набуття спеціальних навичок, необхідних для виконання повноважень поліції, зобов`язані пройти первинну професійну підготовку за відповідними освітніми програмами (планами), затвердженими Міністерством внутрішніх справ України. Порядок і умови проходження первинної професійної підготовки визначає Міністерство внутрішніх справ України.

На виконання вказаних норм наказом МВС України від 16.02.2016 № 105 затверджено Положення про організацію первинної професійної підготовки поліцейських, яких вперше прийнято на службу в поліції, п.2 розділу І та ч.6 розділу ІІІ якого у ред. на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що поліцейські, яких вперше прийнято на службу в поліції, проходять професійну підготовку з метою набуття ними спеціальних навичок, необхідних для виконання повноважень поліції, у тому числі відповідну спеціальну підготовку щодо зберігання, носіння, застосування і використання вогнепальної зброї.

Слухачі достроково відраховуються із закладів, що здійснюють професійну підготовку: 1) через небажання продовжувати або проходити професійну підготовку; 2) за станом здоров`я; 3) через недисциплінованість; 4) за невиконання навчального плану (отримання незадовільної оцінки під час повторного проходження проміжного контролю з навчальних дисциплін (предметів), непроходження навчальної практики або ненадання матеріалів за результатами її проходження). Повторне проходження проміжного контролю проводиться протягом десяти робочих днів після отримання незадовільної оцінки; 5) за отримання незадовільної оцінки за результатами підсумкового (вихідного) контролю; 6) у разі відсутності на заняттях більше чотирнадцяти календарних днів через хворобу або за сімейними обставинами, що підтверджується відповідним документом; 7) за вироком суду, який набрав законної сили, на підставі надісланого до закладу, що здійснює професійну підготовку наказу про звільнення поліцейського

Долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що підставою для звільнення позивача був наказ ОДУВС №216 о/с. При цьому, у позивача не було бажання припиняти навчання в ОДУВС на 5й місяць навчання із 6-ти. Також. Після написання рапорту керівництво ОДУВС не провело жодної дії для з`ясування питання, чому саме позивач за власним бажанням вирішив припинити навчання у центрі.

Крім того, в судовому засіданні відповідачами підтверджено, що позивач був хорошистом, проблем з навчанням не мав.

Суд зазначає, що за приписами ст.1 Дисциплінарний статут Національної поліції України службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, в тому числі : 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку.

Статтею 18 Дисциплінарного Статуту Національної поліції України визначено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій. Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, в тому числі має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Порядок проведення службового розслідування визначено наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України, яким в тому числі затверджено «Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України», так розділом 5 вказаного Порядку визначено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

У разі розгляду справи у формі письмового провадження рішення дисциплінарною комісією приймається без повідомлення та (або) виклику інших учасників службового розслідування на підставі наявних у справі матеріалів.

Під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, надає пояснення в письмовій формі.

У письмовому поясненні поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб зазначаються посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, що одержує пояснення; прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце роботи, посада, адреса проживання особи, що надає пояснення, а якщо пояснення надається поліцейським, додатково зазначаються відомості про освіту, час служби в поліції та на займаній посаді; попередження особи про право відмовитися надавати пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; надання особою, що надає пояснення, згоди на обробку та використання в службових документах поліції її персональних даних.

Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського під час розгляду справи у формі відкритого засідання здійснюються як шляхом одноосібного одержання пояснень членами дисциплінарної комісії, надсилання запитів про надання необхідних документів або їх копій, отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування, так і шляхом дослідження отриманих документів, пояснень на відкритих засіданнях дисциплінарної комісії, одержання пояснень безпосередньо на цих засіданнях.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що незалежно від форми дисциплінарного провадження останнє вимагає отримання усних чи письмових пояснень від особи, щодо якої ініційовано проведення службового розслідування.

Позивач, наступного дня після написання рапорту про небажання проходити навчання, написав на ім`я начальника ОДУВС, у якому просив відкликати рапорт про звільнення з центру та не розглядати його. Через поганий стан здоров`я ( на той час позивач перебував на лікарняному) та не мав можливості особово подати рапорт безпосередньо до ОДУВС, а тому подав його 05.09.2023 року через «Нову пошту», однак 04.09.2023 року було видано наказ № 216 о/с.

Суд зазначає, що прозорість адміністративних процедур є своєрідним гарантом дотримання прав особи відносно якої приймаються рішення. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Отже, лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

Європейський суд з прав людини в рішеннях неодноразово наголошував, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган державної влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення від 01.07.2003р. у справі «Суомінеен проти Фінляндії» № 3780001/97, п. 36).

Згідно з частиною 2статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди в тому числі перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу ОДУВС №216 о/с від 04.09.2023 року про відрахування ОСОБА_1 із числа слухачів Одеського центру первинної професійної підготовки «Академія поліції» ОДУВС є такою, що підлягає задоволенню.

Продовжуючи розгляд справи суд зазначає, що частиною 4-6 ст.73, ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейські після успішного закінчення курсу первинної професійної підготовки повертаються до органів (закладів, установ) поліції, з яких вони були направлені для проходження первинної підготовки, для подальшого проходження служби в поліції відповідно до цього Закону.

Поліцейські, відраховані з навчальних закладів, де вони проходили первинну професійну підготовку, до закінчення навчання, а також поліцейські, які після закінчення курсу первинної професійної підготовки отримали незадовільні оцінки за результатами іспитів, повертаються до органів (закладів, установ) поліції, з яких вони прибули на навчання, з подальшим звільненням зі служби в поліції.

Поліцейські, які достроково відраховані з навчальних закладів, де вони проходили первинну професійну підготовку, через недисциплінованість, невиконання навчального плану, небажання продовжувати або проходити навчання, а також поліцейські, які після закінчення курсу первинної професійної підготовки склали іспити і отримали незадовільні оцінки, підлягають звільненню зі служби в поліції на підставі пунктів 5 або 6 частини першої статті 77 цього Закону (через службову невідповідність або у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Разом з цим, необхідно звернути увагу на те, що вказаний Закон не надає конкретного визначення терміну службова невідповідність. При цьому, виходячи з вимог та обмежень, що ставляться до поліцейських, та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність поліцейського встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість.

Таким чином, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

Суд зазначає, що наказ ГУ НП в Одеській області від 06.09.2023 № 1200 о/с прийнятий на підставі наказу ОДУВС від 04.09.2023 № 216 о/с, тобто є похідним.

Оскільки судовим розглядом визнано протиправним та скасовано наказ ОДУВС від 04.09.2023 № 216 о/с, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування наказу ГУ НП в Одеській області від 06.09.2023 № 1200 о/с.

Водночас, вказаний наказ ГУНП в Одеській області не є протиправним, оскільки його прийнято на підставі наказу ОДУВС про відрахування ОСОБА_1 . Відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (надалі - Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п.5 Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку).

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Згідно довідки УФЗБО ГУНП в Одеській області №868 від 12.10.2023 року середньомісячна заробітна плата позивача за останні два місяці становить 6800,01 грн. Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить 219,36 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня наступного після звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, що становить 91 робочий день.

Отже, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу становить 23910,24 грн. (219,36грн. х 109), з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача не стягується.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Єврейська, 12; ), Одеського державного університету внутрішніх справ (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Успенська, 1; ) про визнання протиправним та скасування наказу ОДУВС №216 о/с від 04.09.2023 року, наказ ГУНП в Одеській області № 1200 о/с від 06.09.2023 року та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ ОДУВС №216 о/с від 04.09.2023 року про відрахування ОСОБА_1 із числа слухачів Одеського центру первинної професійної підготовки «Академія поліції» ОДУВС.

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №1200 о/с від 06.09.2023 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції на підставі ч. 6 ст. 73 та п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію».

Поновити ОСОБА_1 на посаді рядового поліції поліцейського відділення №2 взводу №2 роти №3 батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді рядового поліції поліцейського відділення №2 взводу №2 роти №3 батальйону конвойної служби Головного управління Національної поліції в Одеській області, або на рівнозначній посаді та стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.09.2023р. по 05.02.2024р. у розмірі 23910,24 грн. (двадцять три тисячі дев`ятсот десять грн. 24 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.02.2024 р.

Суддя О.М. Тарасишина