Справа № 260/10472/23
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в задоволенні клопотання

09 лютого 2024 рокум. Ужгород№ 260/10472/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Маєцької Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України про стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного агентства рибного господарства України, якою просить: винести рішення про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористану відпустку за весь час вимушеного прогулу, починаючи із 01.01.2017 року по 28.07.2021 року в сумі 200256,56 грн. основного боргу та 43233,75 грн. за не своєчасний проведений розрахунок.

Відповідач надав відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, в яких заявив клопотання про залишення без розгляду позовної заяви. Клопотання обґрунтоване тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Так, на виконання наказу Держрибагенства від 05.08.2021 року № 71-ТО та на підставі заяви позивача від 03.11.2021 року Управлінням Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області виданий наказ від 03 листопада 2021 року № 58-О, яким звільнено позивача з посади начальника відділу іхтіології, регулювання рибальства та меліорації Закарпатського рибоохоронного патруля та доручено сектору бухгалтерського обліку та звітності здійснити повний розрахунок до норм чинного законодавства. Із зазначеним наказом позивач ознайомлений про що свідчить його підпис на вказаному наказі. У подальшому позивачу, 03 листопада 2021 року перераховано кошти за невикористані щорічні основні з 01.01.2017 року по 28.07.2021 року та щорічні додаткові відпустки за 2021 рік. Відповідач зазначає, що позивач у позовній заяві наводить розрахунок щорічної основної та додаткової відпустки з 01.01.2021 року по 28.07.2021 року, виходячи з коефіцієнту підвищення, який визначений у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.01.2023 року у справі № 260/1144/18. Вказане рішення набуло законної сили 14 червня 2023 року. Відтак, відповідач вважає, що виходячи із дати постановлення судового рішення судом апеляційної інстанції 14.06.2023 року, повний текст якого виготовлено 21.06.2023 року та враховуючи вимоги статті 233 КЗпП України позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду.

Розглянувши заявлене клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) (в редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, суд враховує, що Законом України №2352-IX від 01.07.2022р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-IX) внесені зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини 1 і 2 ст.233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1).

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).

Згідно нової редакції ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX набрав чинності 19.07.2022 року.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Державного агентства меліорації та рибного господарства від 28 липня 2021 року № 68-ТО «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади завідуючого сектором юридичного забезпечення та роботи з персоналом Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Закарпатській області, за переведенням для подальшої роботи в Управлінні Державного агентства рибного господарства у Закарпатській області.

Наказом Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 05 серпня 2021 року № 71-Т «Про перерахування коштів» зобов`язано Управління фінансів, бухгалтерського обліку та звітності Державного агентства меліорації та рибного господарства України перерахувати Управлінню Державного агентства рибного господарства у Закарпатській області кошти за невикористані щорічну основну та додаткову відпустки у кількості 152 календарних днів з 01.01.2017 року по 28. 07.2021 року та за 15 календарних днів щорічної додаткової відпустки за 25 років стажу державної служби.

03 листопада 2021 року позивачу здійснено виплату компенсації за невикористану відпустку, що підтверджується платіжним дорученням № 1.

Відтак, суд враховує, що на момент виникнення спірних правовідносин звернення до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати не обмежувалось строком.

Закон №2352-ІХ не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі.

Отже, цей Закон містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема з 19.07.2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Таким чином, правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати визначаються за тими нормами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Відтак, оскільки Закон №2352-ІХ, який запровадив строки звернення до суду з позовом про стягнення всіх належних до виплати при звільненні сум, набрав чинності вже після звільнення позивача, суд доходить висновку про помилковість твердження представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, а відтак про відсутність підстав для залишення позову без розгляду.

Отже, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 122, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Державного агентства рибного господарства України про стягнення грошової компенсації відмовити.

2. Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Д. Маєцька