Справа № 360/1484/23
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2024 рокум. ДніпроСправа № 360/1484/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо визначення ОСОБА_1 пенсії у разі втраті годувальника починаючи з 21.11.2019 року в твердому розмірі довічно, без обов`язкового врахування автоматичних перерахунків відповідно до ст. 28 та ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції на момент фактичної виплати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з 21.11.2019 року з урахуванням підвищень та індексації відповідно до статей 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з проведенням компенсації втрати частини доходу, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення суду від 31.03.2023 у справі 360/69/23 відповідач здійснив перерахунок та виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті, - 15640,00 грн, з 21 листопада 2019 року, з урахуванням виплачених сум пенсії. Однак відповідач визначив розмір пенсії позивачки у «твердому розмірі», зазначивши у рішенні від 14.08.2023 №35 в графі «Особливість»: «не підлягають МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм.». Тобто відповідач визначив розмір пенсії позивачки на момент смерті годувальника у розмірі 7820 грн і зафіксував його в цьому ж розмірі на майбутнє у так званому «твердому розмірі», тобто не здійснюючи масових перерахунків, встановлених законом та не враховуючи, що пенсія не є сталою величиною і чинним законодавством взагалі відсутнє таке поняття як «пенсія у твердому розмірі». Вважає, що таким чином відповідач допустив нове втручання в майнові права позивачки, здійснивши протиправний розрахунок пенсії без врахування обов`язковості здійснення масових перерахунків та зафіксувавши розмір пенсії у вигляді твердої суми. Крім того зазначив, що при нарахуванні заборгованості не було здійснено нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів. Вказані обставини підтверджуються копією рішення про перерахунок пенсії від 14.08.2023. Просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 25.12.2023 відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач на адресу суду надав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що Головним управлінням виконано рішення суду №360/69/23 відповідно до покладених зобов`язань та здійснено ОСОБА_1 перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті 15640,00 грн, з 21.11.2019 (15640,00 грн х 50% = 7820,00 грн).

До суми пенсійної виплати 7820,00 грн також входить 50% щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, хоча заявниця на таку доплату згідно законодавства не має права, оскільки щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю надається лише особам, віднесеним до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_1 відповідного статусу (2 карегорії осіб, які постраждали внаслідок ЧК) не має.

Інших зобов`язань, щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 в подальшому рішенням суду не покладено.

Рішенням суду по справі №360/69/23 на Головне управління не покладено будь-яких зобов`язань щодо врахування конкретного періоду та суми заробітку померлого годувальника для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 , а лише вказано здійснити розрахунок пенсії у розмірі 50% від конкретної суми отримуваної пенсії померлим годувальником 15640,00 грн.

Дійсно, частинами 1 та 2 ст.42 Закону № 1058-ІV передбачено, що пенсії, призначені за Законом №1058, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Але, враховуючи те, що судом зобов`язано Головне управління здійснити розрахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 50% від конкретної суми отримуваної пенсії померлим годувальником 15640,00 грн, тому в подальшому проводити будь-які перерахунки (з урахуванням підвищень та індексації відповідно до статтей 28, 42) підстав немає.

До того ж, судом не визначено з урахуванням якого саме середнього заробітку проводити обчислення пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 , оскільки при проведенні перерахунку пенсії згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» саме середньомісячний заробіток для обчислення розміру пенсії підвищується із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Вимоги про зобов`язання здійснити виплату пенсії з компенсацією втрати частини доходів вважає неправомінними та передчасними.

З урахуванням викладеного відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник позивача надав відповідь на відзив в якому зазначив, що суд не може вирішувати спір на майбутнє, адже це не узгоджується із завданням адміністративного судочинства, а тому суд у справі № 360/69/23 не мав зобов`язувати відповідача здійснювати усі передбачені законом перерахунки пенсії позивачки у майбутньому, а тому відсутність покладення у судовому рішенні такого обов`язку жодним чином не легітимізує протиправні дії відповідача щодо визначення ОСОБА_1 пенсії у разі втраті годувальника починаючи з 21.11.2019 року в твердому розмірі довічно, без обов`язкового врахування автоматичних перерахунків відповідно до ст. 28 та ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції на момент фактичної виплати, адже такі дії не передбачені жодною нормою права, натомість діючий закон передбачає не право, а обов`язок відповідача здійснювати відповідні перерахунки. Просив позовні вимоги задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив.

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в ГУПФУ в Луганській області як отримувач пенсії у зв`язку з втратою годувальника, що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями: паспорта громадянина України, картки фізичної особи платника податків, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а також даними з пенсійної справи позивача.

На підставі поданої заяви з 21.11.2019 ОСОБА_1 переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, розмір якої обчислено згідно із статтею 37 Закону з урахуванням норм статті 8 Закону від 02.09.2008 № 345.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 у справі 360/69/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо нездійснення ОСОБА_1 розрахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті, - 15640,00 грн. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті, - 15640,00 грн, з 21 листопада 2019 року, з урахуванням виплачених сум пенсії. У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про перерахунок та виплату пенсії по втраті годувальника з 28 жовтня 2019 року відмовлено.

Згідно із перерахунком пенсії від 14.08.2023 розмір пенсії позивача складає 7820,00 грн. При цьому, в графі «особливості» зазначено ВПО з контрольованої території з не встановлено по довічно; призначення за рішенням суду з не встановлено по довічно; не підлягають МП, признач. за ріш.суду в тверд. розм.. - з 21.11.2019 по довічно.

Листом ГУПФУ в Луганській області від 01.11.2023 № 1200-0208-Б/21837 на адвокатський запит повідомило представника позивача, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 у справі № 360/69/23 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі № 360/69/23, Головним управлінням здійснено з 21.11.2019 ОСОБА_1 перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті, - 15640,00 грн. Розмір пенсії ОСОБА_1 з 21.11.2019 складає 7820,00 грн. В рішенні суду відсутні зобов`язання щодо подальших перерахунків пенсії.

Листом ГУПФУ в Луганській області від 13.11.2023 № 1200-0208-8/22632 на адвокатський запит повідомило представника позивача, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 у справі № 360/69/23 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі № 360/69/23, Головним управлінням виконано, перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 здійснено з 21.11.2019 у розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті, - 15640,00 грн. Інших зобов`язань щодо подальших перерахунків пенсії в Рішенні суду не зазначено.

Представник позивача вважає, що відповідач допустив нове втручання в майнові права позивачки, здійснивши протиправний розрахунок пенсії без врахування обов`язковості здійснення масових перерахунків та зафіксувавши розмір пенсії у вигляді твердої суми.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 року, ратифікована Законом України № 137-V від 14.09.2006 року, яка набрала чинності з 01.02.2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 цього Закону № 1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Частинами 1 та 2 ст.42 Закону № 1058-ІV передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 % показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 % показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Частиною першою статті 43 Закону № 1058-ІV встановлено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно із частиною четвертою статті 45 Закону № 1058-ІV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цьогоЗакону, провадиться в такі строки:

1) у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

2) у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Отже, з дня перерахунку пенсії (на підставі рішення суду) позивачка користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону України № 1058-IV, будь-яких обмежень її прав, як пенсіонера, якій призначено виплату пенсії за рішенням суду наведеним Законом не встановлено.

Таким чином, виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31.03.2023 по справі № 360/69/23, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті, - 15640,00 грн, з 21 листопада 2019 року, з урахуванням виплачених сум пенсії.

Головним управлінням на виконання рішення суду №360/69/23 здійснено ОСОБА_1 перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті 15640,00 грн, з 21.11.2019 (15640,00 грн х 50% = 7820,00 грн).

При цьому, відповідач зазначає, що відповідним рішенням суду на Головне управління не покладено будь-яких зобов`язань щодо врахування конкретного періоду та суми заробітку померлого годувальника для обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 , а лише вказано здійснити розрахунок пенсії у розмірі 50% від конкретної суми отримуваної пенсії померлим годувальником 15640,00 грн. Враховуючи те, що судом зобов`язано Головне управління здійснити розрахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 50% від конкретної суми отримуваної пенсії померлим годувальником 15640,00 грн, тому в подальшому проводити будь-які перерахунки (з урахуванням підвищень та індексації відповідно до статтей 28, 42) підстав немає.

Судом встановлено, що в протоколі перерахунку пенсії від 14.08.2023 у графі «Особливості» зазначено ВПО з контрольованої території з не встановлено по довічно; ПРИЗНАЧЕННЯ ЗА РІШЕННЯМ СУДУ з не встановлено по довічно; не підлягають МП, признач. за ріш.суду в тверд. розм.. - з 21.11.2019 по довічно.

Суд звертає увагу, що рішення суду від 31.03.23 у справі № 360/69/23 не містить застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати позивачеві та щодо того, що пенсія позивача не підлягає масовим перерахункам.

Також суд акцентує, що з дня перерахунку пенсії (на підставі рішення суду по справі № 360/69/23) позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно вимог Закону України № 1058-IV, при цьому, будь-яких обмежень її прав, як пенсіонера, якій призначено виплату пенсії за рішенням суду, наведеним Законом не встановлено.

Крім того, Законами України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік передбачається зростання мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим, пенсійний орган в автоматичному режимі перераховує мінімальний розмір пенсійних виплат для непрацюючих пенсіонерів, що також підтверджує безпідставність доводів представника відповідача про відсутність у рішенні суду про зобов`язання щодо проведення перерахунку пенсії.

Слід наголосити, що виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій є обов`язком відповідача.

Таким чином, при здійсненні позивачці перерахунку пенсії відповідачем безпідставно встановлено особливість «Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм.», що призвело до порушення права позивачки на належний розрахунок пенсії та подальшого підвищення її розміру відповідно до приписів статті 42 Закону № 1058-ІV.

Щодо вимог стосовно виплати компенсації втрати частини доходу, суд зазначає.

Частиною другою статті 46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані із здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі Порядок № 159).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон №2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з частиною першою-другою статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під «доходами» у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), сума індексації грошових доходів громадян.

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

У пункті 4 Порядку № 159 закріплено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи був виплачений нарахований дохід, та чи виплачений він із порушенням строків, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статті 55 Закону № 2262-XII, статті 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Отже, враховуючи те, що судом встановлено факт безпідставного встановлення позивачу пенсії у твердому розмірі та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплату пенсії, суд дійшов висновку, що при виконанні рішення суду строк виплати пенсії з 21.11.2019 безсумнівно буде порушеним, а відтак позивач набув право на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів.

Зазначені висновки суду узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 та Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 30.07.2020 у справі №461/5775/16-а, від 30.07.2020 у справі №802/798/18-а, від 24.09.2020 у справі № 0240/3646/18-а та від 24.09.2020 у справі № 806/1754/18.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За встановлених обставин, керуючись положеннями статті 9 та 245 КАС України, суд вважає за необхідне визначити такий спосіб захисту порушених прав позивача, який у повній мірі сприятиме їх відновленню, а саме:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо визначення ОСОБА_1 пенсії у разі втраті годувальника починаючи з 21.11.2019 року в твердому розмірі довічно, без обов`язкового врахування автоматичних перерахунків відповідно до ст. 28 та ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції на момент фактичної виплати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 21.11.2019 без застосування до її пенсійних виплат напису у графі Особливості «Не підлягають МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм. - з 21.11.2019 по довічно», враховуючи автоматичні масові перерахунки пенсії відповідно до статтей 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з корегуванням обраного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини восьмої статті 139 КАС України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Ухвалою суду від 25.12.2023 відстрочено позивачу сплату судового збору за подання до суду даної позовної заяви у розмірі у розмірі 858,88 грн, як за одну вимогу немайнового характеру, до ухвалення судового рішення у даній справі.

З огляду на те, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 858,88 грн на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (код за , місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо визначення ОСОБА_1 пенсії у разі втраті годувальника починаючи з 21.11.2019 року в твердому розмірі довічно, без обов`язкового врахування автоматичних перерахунків відповідно до ст. 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції на момент фактичної виплати.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 21.11.2019 без застосування до її пенсійних виплат напису у графі Особливості «Не підлягають МП, признач.за ріш.суду в тверд.розм. - з 21.11.2019 по довічно», враховуючи автоматичні масові перерахунки пенсії відповідно до статтей 28, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Тихонов