Справа № 320/8360/23
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року м. Київ Справа № 320/8360/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Харченко С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барабаш Тетяни Олегівни від 09.03.2023 ВП № 6522622 про закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барабаш Тетяну Олегівну продовжити та вчинити всі належні дії по примусовому виконанню судового рішення в частині виплати перерахованого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні (ВП) № 6522622.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскільки рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2021 в адміністративній справі № 640/27485/20 Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві у повному обсязі виконано не було, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) протиправно закінчено виконавче провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.05.2023 відкрито провадження у даній справі та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що державний виконавець під час вирішення питання про закінчення виконавчого провадження за виконавчим документом, виданим судом в адміністративній справі 640/27485/20, керувався передбаченим статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII порядком виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Представник відповідача звертає увагу на те, що повторне невиконання боржником рішення, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії, є підставою для звернення до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення з одночасним винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження. Відтак, на думку представника відповідача, державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приймаючи оскаржувану постанову, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2021 в адміністративній справі № 640/27485/20 позов ОСОБА_1 задоволено, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28.04.2020 та 09.10.2020 визнано протиправними та скасовано; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахування ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді Верховного Суду України у відставці ОСОБА_1 з урахуванням довідки Верховного Суду України від 04.03.2020 № 64/0/21-20 про розмір суддівської винагороди щодо періоду з 19.02.2020 по 11.03.2020 включно, та з урахуванням довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 140/0/21-20 від 14.07.2020 щодо періоду від 12.03.2020, та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум. Звернуто до негайного виконання перераховану за один місяць суму щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2522,40 грн.

05.04.2021 з метою звернення вказаного вище судового рішення до примусового виконання Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у даній справі.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.05.2021 відкрито виконавче провадження № 65226221 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва в адміністративній справі № 640/27485/20.

03.02.2023 у зв`язку з невиконанням судового рішення у повному обсязі без поважних причин Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про накладення на боржника у виконавчому провадженні № 65226221 штрафу у розмірі 5100,00 грн; зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено його про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

В цей же день старшим державним виконавцем винесено вимогу від 03.02.2023 № 1652/2, в якій, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у триденний строк з дня одержання даної вимоги повідомити орган державної виконавчої служби та стягувача про повне виконання виконавчого листа № 640/27485/20 від 05.04.2021 з наданням підтверджуючих документів та зазначенням суми перерахунку та виплати.

09.03.2023 у зв`язку з повторним невиконанням Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві судового рішення без поважних причин Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 10200,00 грн; зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попереджено його про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

У цей же день старшим державним виконавцем сформовано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення службовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Крім того, постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 09.03.2023 закінчено виконавче провадження № 6522622 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (у зв`язку з надісланням виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону).

Позивач стверджує, що судове рішення в адміністративній справі № 640/27485/20 у повному обсязі боржником не виконано, усіх можливих заходів для виконання рішення суду відповідачем не здійснено, а відтак постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

В силу приписів статті 1 Закону України № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону України № 1404-VIII).

В силу вимог частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 13 Закону України № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України № 1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з положеннями частини шостої статті 26 Закону України № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до частини першої статті 63 Закону України № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Так, частиною першою статті 75 Закону України № 1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

В силу вимог частини третьої статті 63 Закону України № 1404-VIII наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, виконавець повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, якими в силу приписів статті 10 цього Закону є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною другою статті 75 Закону України № 1404-VIII визначено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону України № 1404-VIII).

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що чинним законодавством визначено широкий спектр засобів та способів впливу органами державної виконавчої служби на боржника з метою своєчасного виконання ним судового рішення у повному обсязі.

При цьому застосування до боржника штрафів та звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення є заходами відповідальності, що застосовуються органом державної виконавчої служби у процесі виконання виконавчих документів за невиконання (неналежне виконання) боржником відповідних вимог виконавчого документа. Такі заходи поєднують у собі елементи репресивного (карального) та запобіжного характеру по відношенню до боржника, проте не являються останньою ланкою в системі заходів примусового виконання рішень у виконавчому провадженні.

В силу вимог частини другої статті 18 Закону України № 1404-VIII здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, належить до обов`язків виконавця.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням боржником без поважних причин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.02.2023 в адміністративній справі № 640/27485/20 відповідачем вчинялись дії, передбачені статтями 63 та 75 Закону України № 1404-VIII, які полягали у накладенні на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві штрафу з вимогою виконати рішення суду протягом десяти робочих днів та попередженні про кримінальну відповідальність.

Разом з тим станом на 09.03.2023 матеріали виконавчого провадження № 6522622 не містять будь-яких доказів своєчасного, повного та належного виконання боржником наведеного вище рішення суду, про що зазначено у постанові Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барабаш Тетяни Олегівни від 09.03.2023 ВП № 6522622 про накладенні штрафу у подвійному розмірі та у повідомленні від 09.03.2023 про вчинення кримінального правопорушення.

Саме констатацію факту вжиття державним виконавцем 09.03.2023 наведених вище засобів впливу на боржника покладено в основу прийняття відповідачем у цей же день спірної постанови про закінчення виконавчого провадження

Разом з тим суд звертає увагу відповідача на те, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення і не свідчить про неможливість його виконання.

Суд наголошує, що накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами, здійсненими з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа та не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.11.2020 в адміністративній справі № 554/10283/18.

Суд звертає увагу на те, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 351 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (частина третя статті 18 Закону України № 1404-VIII).

При цьому в силу положень частин першої та другої цієї статті виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Водночас, жодних доказів виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства відповідачем суду не надано.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Це означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.

Пунктом 1 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідачем не вжито усіх можливих заходів для виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барабаш Тетяни Олегівни від 09.03.2023 ВП № 6522622 про закінчення виконавчого провадження є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

В силу вимог статті 41 Закону України № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання (частина друга статті 41 Закону України № 1404-VIII).

Таким чином, обов`язок з відновлення державним виконавцем виконавчого провадження у випадку скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у судовому порядку прямо передбачений наведеною вище нормою Закону, у зв`язку з чим позовні вимоги про зобов`язання старшого державного виконавця продовжити та вчинити всі належні дії по примусовому виконанню судового рішення у виконавчому провадженні № 6522622 задоволенню не підлягають як такі, що за наслідками визнання судом оскаржуваної постанови протиправною та її скасування не потребують жодного судового рішення у цій частині.

Аналогічний правовий висновок висвітлено у постанові Верховного Суду від 04.09.2019 в адміністративній справі № 286/1810/17.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Барабаш Тетяни Олегівни від 09.03.2023 ВП № 6522622 про закінчення виконавчого провадження.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Харченко С.В.