Справа № 420/13205/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 15.05.2023 року до суду надійшов адміністративний ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 всіх належних при звільненні сум у день звільнення;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 13605,15 грн.

Ухвалою суду від 12.06.2023 року позов залишено без руху.

На виконання ухвали суду позивачем 21.06.2023 року подано уточнений позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 всіх неоспорюваних належних при звільненні сум (часткового місячного грошового забезпечення за фактично відпрацьований час, компенсації за 11 календарних днів невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки), додаткової винагороди під час дії воєнного стану за 31 день за постановою КМУ №168) у день звільнення 01.05.2023 року у розмірі 20083.14 гривень;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх неоспорюваних належних при звільненні сум тривалістю 46 календарних днів з 02.05.2023 року по день фактичного розрахунку 16.06.2023 року;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати всіх неоспорюваних належних при звільненні сум тривалістю 46 календарних днів з 02.05.2023 року по день фактичного розрахунку 16.06.2023 року у сумі 44702,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції (далі ДПП) По особовому складу від 01.05.2023 року No503o/с позивача було звільнено зі служби в поліції. У день звільнення 01.05.2023 року відповідач не виплатив всіх сум, що належали позивачу при розрахунку.

Позивач у позовній заяві вказує, що 01.05.2023 року він працював, отримав наказ про звільнення та ознайомився з ним 01.05.2023 року, проте остаточний розрахунок був проведений 15.05.2023 року, тобто через 14 днів.

Позивач зазначає, що 16.05.2023 року від Відповідача отримав відповідь на запит за No394зі у вигляді розрахункового листа за квітень та травень 2023 року та відомість про грошове забезпечення з 01.01.2023 по 01.05.2023 року, у яких надано інформацію, що у день звільнення, відповідач не здійснив остаточний розрахунок та не виплатив всіх сум. У період з 01.05.2023 року по 16.06.2023 року відповідач зарахував на його картковий рахунок 3 платежі що стосуються грошового забезпечення: 12.05.2023 року у сумі 9915,4 гривні часткове місячне грошове забезпечення з компенсацією за невикористану відпустку за 11 днів; 15.05.2023 року у сумі 9850 гривень додаткову винагороду поліцейським під час дії воєнного стану на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року No 168 за 30 днів квітня 2023 року; 16.06.2023 року у сумі 317,74 гривень додаткову винагороду поліцейським під час дії воєнного стану на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року No 168 за 1 день травня 2023 року.

Враховуючи викладене, вказує позивач, відповідач не виплатив зі своєї вини належних йому сум у строки, визначені статтею 116 КЗПП і несе відповідальність у вигляді виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за 46 днів.

13.07.2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву і відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого відповідач зазначає, що аналізуючи норми чинного законодавства України вбачається, що середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку, може підлягати стягненню лише після того, як відсутній спір про види та суми такого розрахунку та після того, як з працівником здійснено (перераховано) остаточний розрахунок щодо всіх сум, належних працівнику.

Однак, вказує відповідач, в даній справі, позивач, передчасно та необґрунтовано просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки належних при звільненні сум у день звільнення по день фактичного розрахунку у зв`язку з тим, що: в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 420/10788/23 за позовом громадянки ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову доплату до грошового забезпечення під час дії карантину у призначеному розмірі 50 відсотків грошового забезпечення, передбачену п. 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України № 375 за період з березня 2021 року по січень 2022 року включно в сумі 57035.2 грн; у провадженні П`ятого апеляційного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 420/17153/22 за позовом громадянки ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити збільшену додаткову винагороду під час дії воєнного стану, передбачену п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 за періоди з 26.03.2022 року по 24.04.2022 року (30 діб) та з 25.04.2022 року по 24.05.2022 року (30 діб) в сумі 31400 грн.

Таким чином, зазначає відповідач у відзиві, вимога позивача, заявлена в рамках справи №420/13205/23 є передчасною, оскільки, якщо позивач і буде мати право на виплату йому середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, то лише після вирішення спору по справам №420/10788/23 та №420/17153/22, а при їх вирішенні на користь позивача після здійснення виплат такого грошового забезпечення, тобто, як це і передбачено нормами чинного законодавства, після виплати всіх сум, належних працівнику.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

ОСОБА_1 проходив службу в Департаменті патрульної поліції з 07.11.2015 року до 01.05.2023 року на посаді інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, мав спеціальне звання капітан поліції та відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції «По особовому складу» від 01.05.2023 року №503o/с позивача було звільнено зі служби в поліції.

Позивач звернувся до відповідача із заявою, у відповідь на яку отримав лист від 23.06.2023 року №526зі/41/5/05-2023, в якому зазначено: ...Відповідно до наказу ДПП від 01.05.2023 № 503o/c на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2023 року у справі № 420/14443/22 скасовано наказ ДПП від 22.12.2022 № 1568о/с про Ваше поновлення на посаді інспектора відділу безпеки дорожнього руху управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції та передбачено виплату грошової компенсації за 11 календарних днів невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році.

Виплату грошового забезпечення за травень 2023 року на суму 10066 (десять тисяч шістдесят шість) грн 74 коп. (у тому числі компенсації за невикористану відпустку - 8971 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят одна) грн 23 коп.)) здійснено відповідно до платіжної інструкції від 10.05.2023 № 2727.

Зважаючи на викладене, остаточний розрахунок при звільненні з Вами проведено 12 травня 2023 року. Згідно з пунктами 7 і 11 Порядку та умов виплати додаткової винагороди поліцейським на період дії воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 28 листопада 2022 року № 775, виплата додаткової винагороди поліцейським здійснюється на підставі наказів керівників органів (підрозділів) поліції за місцем постійного проходження служби поліцейського, де він призначений на штатну посаду.

Видання наказу про виплату додаткової винагороди поліцейським здійснюється протягом поточного розрахункового місяця за попередній.

Інформуємо, що відповідно до наказів ДПП від 12.05.2023 № 5720/с та від 15.06.2023 № 7240/с Вам виплачено додаткову винагороду з 01.04.2023 до 30.04.2023 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. та за 01.05.2023 - 322 (триста двадцять дві) грн 58 коп. (розрахункові листи за травень-червень 2023 року додаються).

Як стверджує позивач у позовній заяві та не заперечується відповідачем, Департаментрс патрульної поліції зараховано на картковий рахунок позивача:

- 12.05.2023 року у сумі 9915,4 гривні часткове місячне грошове забезпечення з компенсацією за невикористану відпустку за 11 днів;

- 15.05.2023 року у сумі 9850 гривень додаткову винагороду поліцейським під час дії воєнного стану на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 за 30 днів квітня 2023 року;

- 16.06.2023 року у сумі 317,74 гривень додаткову винагороду поліцейським під час дії воєнного стану на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 за 1 день травня 2023 року.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 всіх неоспорюваних належних при звільненні сум (часткового місячного грошового забезпечення за фактично відпрацьований час, компенсації за 11 календарних днів невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки), додаткової винагороди під час дії воєнного стану за 31 день за постановою КМУ №168) у день звільнення 01.05.2023 року у розмірі 20083.14 гривень та щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати всіх неоспорюваних належних при звільненні сум тривалістю 46 календарних днів з 02.05.2023 року по день фактичного розрахунку 16.06.2023 року протиправною, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» № 988 від 11.11.2015 року (далі - Постанова № 988), грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Водночас, критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання), визначаються Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 р. № 260, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. за № 669/28799 (далі Порядок № 260).

Згідно пункту 3 Розділу І вказаного Порядку, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у чинній редакції), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України обумовлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день звільнення з підприємства.

Указані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки з позивачем на день його звільнення не було проведено усіх необхідних розрахунків, то позивач має право на отримання компенсації затримки розрахунку за період з 02.05.2023 року (наступний день після прийняття наказу №503 о/с) по 16.06.2023 року (день фактичного розрахунку).

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Позивач отримав наступні суми за останні 2 місяці перед звільненням:

1) березень 2023 року 28038,43 гривень (31 календарний день);

2) квітень 2023 року 31241,19 гривень (30 календарних днів).

При цьому у березні позивачу виплачено грошову допомогу відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року у розмірі 3571,43 грн, а у квітні позивачу виплачено грошову допомогу відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року у розмірі 6774,19 грн.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 94 Закону України №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до положень пункту 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 у зв`язку із повномасштабною військовою агресію російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан, який триває по теперішній час.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України затверджено постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28 лютого 2022 року.

При цьому, відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького на період дії складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що додаткова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року, не має регулярного характеру та виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов:

- на період дії воєнного стану;

- поліцейським;

- в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні);

Отже, суд зазначає, що така додаткова винагорода не належить до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу, які враховуються при обчисленні середньоденного грошового забезпечення.

Середньоденний заробіток позивача обчислюється без врахування виплаченої грошову допомогу відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року становить (59279,62-3571,43-6774,19)/61=802,20 грн.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Затримка у розрахунку утворилася за період з 02.05.2023 по 16.06.2023, що складає 46 календарних днів.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку складає 36901,20 грн. (46 днів х 802,20 грн).

Істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 20083,14 грн./ 36901,20 грн. (виплачена з порушенням встановленого КЗпП терміну сума грошового забезпечення/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,54.

Відтак з урахуванням принципу справедливості та співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 24136,26 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника (44702,34*0,54).

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог та часткового їх задоволення шляхом:

- визнання протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 всіх неоспорюваних належних при звільненні сум у день звільнення та щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні тривалістю 46 календарних днів з 02.05.2023 року по 16.06.2023 року;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні тривалістю 46 календарних днів з 02.05.2023 року по 16.06.2023 року у сумі 24136,26 грн.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнання протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо невиплати ОСОБА_1 всіх неоспорюваних належних при звільненні сум у день звільнення та щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні тривалістю 46 календарних днів з 02.05.2023 року по 16.06.2023 року.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні тривалістю 46 календарних днів з 02.05.2023 року по 16.06.2023 року у сумі 24136,26 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Департамент патрульної поліції (вул.Федора Ернста, 3, м.Київ, 03048, ).

Суддя С.М. Корой