Справа № 160/29550/23
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняДубина Ю.О.
представника позивача представника відповідача Гусаров В.О. Бережна К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРОІНВЕСТ ДН" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач безпідставно нарахував пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД. Позивач вказує, що грошові зобов`язання припинено шляхом зарахування зустрічних вимог. Чинне законодавство України не містить заборони здійснення зарахуванням зустрічних вимог у сфері ЗЕД.
Ухвалою суду від 13.11.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки зобов`язання (оплата за поставлений товар) АО «Литарга» (Литовська Республіка) перед позивачем по контракту від 05.11.2020 року № 28 не можуть бути припиненні шляхом ліквідації заборгованості шляхом зарахування зустрічних однорічних вимог позивача перед ТОВ «Партнер аграрія» (Республіка Білорусь) за зовнішньоекономічними контрактами № 25 від 18.03.2020 року, № 29 від 18.10.2021 року на підставі договорів про переведення боргу № 1 від 18.04.2022 року, № 1 від 08.06.2022 року, № 2 від 01.08.2022 року, № 3 від 04.10.2022 року. Позивач не надав відповідачу доказів існування форс-мажорних обставин, або звернення до суду з позовом до контрагента, а також висновку Мінекономіки про продовження граничних строків розрахунків у сфері ЗЕД. Строк виконання зустрічних та однорічних вимог має настати або є таким, що не був встановлений взагалі чи визначений моментом пред`явлення вимоги, тобто маэ настати строк виконання зобов`язань за однією і за іншою угодою.При цьому коли мова йде про однорідні речі однорідність повинна проявлятися у природі зобов`язань. Окрім того, позивач не надав до перевірки документи, які підтверджують виконання умов договорів про переведення боргу, а саме: щодо розрахунків між АО «Литагра» та ТОВ «Партнер аграрія». З 06.09.2022 року в Україні діє заборона щодо припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, яка встановлена пунктом 14-6 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», у відповідності до якого банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Ухвалою суду від 12.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.
Відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Украгроінвест ДН» з метою перевірки дотримання валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 05.11.2020 року № 28 за період з 05.11.2020 року по 24.04.2023 року.
За наслідками перевірки відповідачем складено Акт від 07.04.2023 року № 1404/04-36-07-09/34315062, у висновках якого вказано про порушення позивачем ч.2 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», за що на підставі ч.5 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД.
Висновки акту перевірки обгрунтовані наступним: зобов`язання (оплата за поставлений товар) АО «Литарга» (Литовська Республіка) перед позивачем по контракту від 05.11.2020 року № 28 не можуть бути припиненні шляхом ліквідації заборгованості шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог позивача перед ТОВ «Партнер аграрія» (Республіка Білорусь) та ТОВ «Отрана-Агро» (Республіка Білорусь) за зовнішньоекономічними контрактами № 25 від 18.03.2020 року, № 29 від 18.10.2021 року на підставі договорів про переведення боргу № 1 від 18.04.2022 року, № 1 від 08.06.2022 року, № 2 від 01.08.2022 року, № 3 від 04.10.2022 року. Позивач не надав відповідачу доказів існування форс-мажорних обставин, або звернення до суду з позовом до контрагента, а також висновку Мінекономіки про продовження граничних строків розрахунків у сфері ЗЕД.
Суд, перевіривши правомірність оскаржуваного рішення, зазначає наступне.
Згідно статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України. Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів не застосовуються щодо розрахунків, пов`язаних з договорами про участь у розподілі пропускної спроможності, а також щодо грошового забезпечення (кредитних лімітів) з метою участі в аукціонах з розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів. Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
За окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, приймає рішення про видачу чи відмову у видачі зазначеного висновку протягом десяти робочих днів з дня отримання відповідної заяви. Інформація про виданий висновок оприлюднюється на офіційному веб-сайті цього органу не пізніше наступного робочого дня після видачі висновку.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, протягом п`яти робочих днів з дня видачі висновку, зазначеного в абзаці першому цієї частини, інформує Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про видачу такого висновку.
Порядок видачі висновку, у тому числі перелік документів, які подаються для видачі висновку, підстави для відмови у видачі висновку або залишення документів без розгляду, включаючи перелік товарів, за якими документи для видачі висновку підлягають залишенню без розгляду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Видача висновку здійснюється безоплатно.
Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
У разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
У разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.
У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.
У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову сплаті підлягає лише пеня, нарахована до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
Згідно п. 21 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, яке затверджено постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 року № 5, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до п.п. 5 п. 10 та п.п. 5 п. 12 Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 року № 7, банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності: документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов: вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання. Зменшення суми грошових коштів, які мають надійти на користь резидента від нерезидента як оплата за експорт товару або вартості товарів, що імпортуються, допускається за умови, якщо протягом виконання зобов`язань за договором: відбувається повернення сплачених імпортером коштів повністю або частково - на суму цих коштів.
Однак Правлінням Національного банку України 24.02.2022 року прийнято постанову № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», відповідно до якої з 06.09.2022 року пунктом 14-6 встановлено, що банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог.
Судом під час розгляду справи встановлено, що під час підписання контракту від 05.11.2020 року № 28 виникло грошове зобов`язання АО «Литагра» перед позивачем щодо оплати грошових коштів за поставлений товар за ЗЕД у суму 124 447,79 Євро.
У акті перевірки вказано (сторінка 7), що частина даної заборгованості у розмірі 111 720 Євро є простроченою станом на 24.03.2023 року.
Однак після підписання між позивачем, АО «Литагра» та ООО «Отрана-Агро» і ТОВ «Партнер аграрія» чотирьох договорів про переведення боргу № 1 від 18.04.2022 року, № 1 від 08.06.2022 року, № 2 від 01.08.2022 року, № 3 від 04.10.2022 року, копії яких міститься у матеріалах справи, позивач став боржником АО «Литагра» на загальну суму 124 447,79 Євро.
За вказаними вище договорами переведення боргу здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог між позивачем та АО «Литагра» за загальну суму 124 447,79 Євро, що підтверджується договорами про переведення боргу № 1 від 18.04.2022 року, № 1 від 08.06.2022 року, № 2 від 01.08.2022 року, № 3 від 04.10.2022 року, копії яких міститься у матеріалах справи, та у яких вказано про зарахування зустрічних однорідних вимог, а також підписаними актами звірки взаємних розрахунків між позивачем та АО «Литагра», що містяться у матеріалах справи.
У матеріалах справи містяться також копії Актів зарахування зустрічних одноріжних вимог від 12.10.2022 року, від 16.08.2022 року, від 15.06.2022 року, від 10.05.2022 рок, які укладено між позивачем та АО «Литагра», у відповідності до яких позивач припиняє свої зобов`язання перед АО «Литагра», що виникли за договорами переведення боргу № 3 від 04.10.2022 року, № 2 від 01.08.2022 року, № 1 від 08.06.2022 року та № 1 від 18.04.2022 року, а також за договором № 28 від 05.11.2020 року.
На підставі оцінки доказів (первинних документів та даних бухгалтерського обліку позивача) суд встановив, що залік заборгованостей на суму 124 447,79 Євро підтверджено.
Згідно із положеннями частини четвертої статті 6 та частини першої статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» від 16.04.1991 № 959-ХІІ суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України, та самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК), зокрема зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК). Аналогічні положення закріплені також у статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК), згідно з частиною третьою якої господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
При тлумаченні наведених норм слід виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки. Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.
Із цього приводу Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в низці судових рішень дотримуються послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають: «1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги» (постанова від 31.01.2020 у справі № 1340/3649/18; постанова від 16.04.2019 у справі № 911/483/18; постанова від 21.11.2018 у справі № 755/9929/15-ц.
Чинним законодавством не заборонено та не обмежено законні форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями, що не передбачають, власне, надходження іноземної валюти на рахунок резидента. Так само, законодавство на час виникнення спірних правовідносин не пов`язує застосування інституту зарахування однорідних зустрічних вимог з певними видами договорів як обов`язковою умовою припинення зобов`язання у такий спосіб, крім випадків, коли зарахування не допускається.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 31.01.2020 у справі № 1340/3649/18 за позовом ТОВ «Верболіз» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення дійшов висновку щодо застосування наведених норм у правовідносинах щодо відповідальності резидента за ненадходження валютної виручки в разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Відповідно до правової позиції, сформованої в цій постанові, резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону № 185/94-ВР. Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.
У разі припинення зобов`язання за зовнішньоекономічним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог у строк, встановлений нормами Закону № 185/94-ВР для розрахунків у іноземній валюті, підстави для притягнення резидента до відповідальності за порушення термінів розрахунків у іноземній валюті (за ненадходження валютної виручки) відсутні, незалежно від підстав виникнення зустрічних однорідних вимог та складу учасників зарахування зустрічних однорідних вимог. Обставини щодо зарахування зустрічних однорідних вимог та припинення внаслідок цього зобов`язань за зовнішньоекономічним договором підлягають встановленню судом з дослідженням належних щодо цього доказів.
Зазначена правова позиція узгоджена з висновками, викладеними Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29.07.2021 у справі № 817/1200/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МОРГАН ФЕНІЧЕ» до Рівненської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, Головного управління ДФС у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство юстиції України, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Аналізуючи обставини, що склалися у даній справі, суд зазначає, що зі змісту контрактів, наявних первинних документів, а також договорів про зарахування зустрічних вимог вбачається, що між суб`єктами господарювання виникли зустрічні вимоги, які є грошовими, тобто однорідними, між сторонами відсутній спір щодо характеру зобов`язань, їх змісту, умов виконання, умов проведення розрахунків за контрактами, вони відповідають критеріям, дотримання яких є передумовою для визнання зарахування зустрічних однорідних вимог та зняття цих розрахунків банком з валютного контролю.
З урахуванням наведеного сторони зовнішньоекономічних операцій, здійснюючи експортно-імпортні операції, обґрунтовано виходили з того, що законами України передбачено їх право на застосування такої форми розрахунків як зарахування (залік) зустрічних однорідних (грошових) вимог та обґрунтовано виходили з того, що таке право не може бути скасоване підзаконними актами.
За практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
В даному випадку податковим органом не доведено наявності підстав, з якими Закон України «Про валюту і валютні операції» пов`язує застосування штрафних санкцій (пені), передбачених ч.5 ст. 13 вказаного вище закону.
Положення актів Національного банку України не регулюють підприємницької діяльності суб`єктів господарювання, не встановлюють форми розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами та, як підзаконні акти, не можуть обмежувати дію норм законів України, положення яких судом наведено вище, та якими передбачено вільний вибір сторонами контракту форми розрахунків.
При цьому суд зазначає, що пеня, застосована податковим органом на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, не відноситься до адміністративно-господарських санкцій в розумінні статті 250 ГК України та до неї не можуть бути застосовані строки, визначені цією статтею.
Відповідно до частини другої статті 250 ГК України дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.
Порядок застосування цих санкцій з 01.01.2011 врегульовано статтями 113, 114 Податкового кодексу України.
Зокрема, пунктом 113.3 статті 113 Податкового кодексу України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється.
Правову позицію з цього питання висловлено Верховним Судом, зокрема у постанові від 06.02.2018 у справі №809/951/17 (К/9901/3204/17).
Враховуючи обставини, що мають місце у даній справі, а саме: виконання зобов`язань резидента України перед нерезидентом за зовнішньоекономічним контрактом шляхом зарахування зустрічних вимог за наявності належним чином оформлених документів, суд вважає, що податковим органом не було доведено наявність підстав для нарахування позивачу пені за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, з огляду на що податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо доводів відповідача про те, що з 06.09.2022 року в Україні діє заборона щодо припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, яка встановлена пунктом 14-6 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», у відповідності до якого банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, то суд зазначає наступне.
Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07.02.2023 року у справі № 813/1342/16, випадки, у яких суб`єктам господарювання забороняється припиняти зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, мають бути визначені виключно в законах України. Однак, жодних обмежень на використання такого способу розрахунку за зовнішньоекономічними операціями законами України не передбачено.
Станом на день винесення оскаржуваного рішення та розгляду даної справи саме законами України не передбачено заборони припиняти зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Таким чином, суд доходить до висновку про те, що доводи податкового органу про неможливість зняття імпортної операції з контролю на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог є безпідставними.
Стосовно доводу відповідача про те, що позивач не надав до перевірки документи, які підтверджують виконання умов договорів про переведення боргу, а саме: щодо розрахунків між АО «Литагра» та ТОВ «Партнер аграрія» і ТОВ ТОВ «Отранак-Агро», то суд зазначає наступне.
Згідно п.85.2 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки (п.85.4 ПК України).
У разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис (п.85.6 ПК України).
Отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису (п.85.7 ПК України).
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу, а саме: акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати.
За вказаних обставин, суд відхиляє даний довод відповідача.
За вказаних обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судові витрати у вигляді судового збору покладаються на відповідача відповідно до статті 139 КАС України.
Під час розгляду справи позивач заявив, що докази понесення витрат на правничу допомогу будуть надані протягом 5-ти днів з моменту ухвалення рішення суду.
За вказаних обставин суду відповідності до частини 6 статті 246 КАС України вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу на 26.02.2024 року на 09:30 год. та зобов`язати позивача надати суду належним чином засвідчені докази понесення витрат на правничу допомогу до 19.02.2024 року включно.
Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з ГУ ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Украгроінвест ДН» сплачену суму судового збору у розмірі 8030,69 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12 лютого 2024 року.

Суддя С.В. Златін