Справа № 440/16828/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2024-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 січня 2024 року м. ПолтаваСправа №440/16828/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Лазебної А.В.

та представника позивача Малофєєва А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області (надалі - відповідач, Чутівська селищна рада), у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення 34 сесії Чутівської селищної ради VIII скликання "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки", яким 15.06.2023 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки земель сільськогосподарського призначення для створення громадських пасовищ, земельні ділянки під громадськими сіножатями та громадськими пасовищами (код КВЦПЗ 01.19) кадастровий номер :05:001:0147 площею 2,5000 га, яка знаходиться в межах с. Щасливе на території Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області (Таверівський старостинський округ).

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем права ОСОБА_1 на отримання у користування земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності внаслідок прийняття спірного рішення.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 28-29/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що спірне рішення ухвалено з дотриманням вимог чинного законодавства та з урахуванням інтересів територіальної громади.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

Представник позивача у судовому засіданні 25.01.2024 позовні вимог підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання 25.01.2024 не забезпечив, про розгляд справи повідомлений належним чином /а.с. 75/.

Згідно з частиною першою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

А відповідно до пункту 1 частини третьої цієї статті, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З урахуванням наведеного, а також з огляду на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Обставини справи

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,60 га для городництва із земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована в межах Щасливе (Таверівський старостинський округ).

Рішенням двадцять третьої сесії Чутівської селищної ради VIII скликання від 22.02.2022 "Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 по Таверівському старостинському округу" позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва орієнтовною площею 0,6000 га в зв`язку з тим, що земельна ділянка (угіддя-пасовища) використовується як громадське пасовище місцевими жителями с. Щасливе (Таврійського старостинського округу) Полтавського району Полтавської області.

Поряд з цим, двадцять третьою сесією Чутівської селищної ради VIII скликання 22.02.2022 ухвалено рішення "Про створення громадських пасовищ по Таверівському старостинському округу", пунктом 2 якого надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 3,0000 га для створення громадського пасовища на території Чутівської селищної ради (Таверівський старостинський округ) в межах села Щасливе за рахунок земель сільськогосподарського призначення /а.с. 39/.

За замовленням Чутівської селищної ради ФОП ОСОБА_2 у 2022 році розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для створення громадського пасовища в межах с. Щасливе (Таверівський старостинський округ), кадастровий номер :05:001:0147 /а.с. 35/.

Рішенням тридцять четвертої сесії Чутівської селищної ради VIII скликання від 15.06.2023 "Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки земель сільськогосподарського призначення для створення громадських пасовищ, земельні ділянки під громадськими сіножатями та громадськими пасовищами (код КВЦПЗ 01.19), кадастровий номер :05:001:0147, площею 2,5000 га, яка знаходиться у межах с. Щасливе на території Чутівської селищної ради (Таверівський старостинський округ) /а.с. 30-33/.

07.07.2023 до Державного реєстру речових прав внесено запис про реєстрацію права власності Чутівської селищної ради на земельну ділянку кадастровий номер :05:001:0147 /а.с. 34/.

Позивач, не погодившись з вищезгаданим рішенням Чутівської селищної ради від 15.06.2023, оскаржила його до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону /стаття 14 Конституції України/.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

Статтею 34 Земельного кодексу України визначено, що громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частин першої - третьої статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

У силу абзацу шістнадцятого частини другої статті 134 Земельного кодексу України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі: передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

За змістом частини першої статті 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Частиною другою цієї статті передбачено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У силу частини шостої статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Згідно з частиною дванадцятою статті 123 Земельного кодексу України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат лісогосподарського виробництва.

А відповідно до частини п`ятнадцятої цієї статті, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.97 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон №280/97-ВР) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом частин першої та другої статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність рішення органу місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,5000 га для створення громадського пасовища.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Позивач, оспорюючи рішення Чутівської селищної ради від 15.06.2023 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки земель сільськогосподарського призначення для створення громадських пасовищ, кадастровий номер :05:001:0147, площею 2,5000 га, розташованої у межах с. Щасливе на території Чутівської селищної ради (Таверівський старостинський округ), вважала, що спірним рішенням порушене її право на отримання у користування (оренду) земельної ділянки орієнтовною площею 0,6 га для ведення городництва.

При цьому позивач виходила з того, що нею у січні 2022 року подано відповідачу клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,60 га для городництва із земель запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка розташована в межах Щасливе (Таверівський старостинський округ).

Рішенням двадцять третьої сесії селищної ради VIII скликання від 22.02.2022 "Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 по Таверівському старостинському округу" відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва орієнтовною площею 0,6000 га в зв`язку з тим, що земельна ділянка (угіддя-пасовища) використовується як громадське пасовище місцевими жителями с. Щасливе (Таврійського старостинського округу) Полтавського району Полтавської області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 у справі №440/3475/22 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення 23 сесії 8 скликання Чутівської селищної ради Полтавської області від 22.02.2022 "Про розгляд заяви громадянки ОСОБА_1 по Таверівському старостинському округу". Зобов`язано Чутівську селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.01.2022 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,6 га земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Чутівської селищної ради (Таверівський старостинський округ).

На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 у справі №440/3475/22 відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 24.01.2022 та рішенням 28 сесії 8 скликання Чутівської селищної ради від 29.11.2022 відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва. Мотивуючи відмову відповідач зазначив, що дана земельна ділянка згідно технічної документації по перерозподілу земель між землеволодільцями та землекористувачами на території Таверівської сільської ради народних депутатів Чутівського району Полтавської області (радгосп "Таверівський") рахується як пасовище.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 у справі №440/10720/22, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2023, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення 28 сесії 8 скликання Чутівської селищної ради від 29.11.2022 "Про розгляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду по Таверівському старостинському округу" про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для городництва. Зобов`язано Чутівську селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 24.01.2022 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,6 га земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Чутівської селищної ради (Таверівський старостинський округ), з урахуванням висновків суду.

Суд враховує, що у силу частини другої статті 34 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями зі створення на землях, що перебувають у власності територіальної громади, громадських пасовищ.

А відповідно до частини першої цієї статті, громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Тож у цій справі індивідуальне право (інтерес) позивача у формі гарантованого статтями 34, 116, 124 Земельного кодексу України права на отримання у користування земельної ділянки, протиставляється публічному інтересу, який виражається в праві жителів територіальної громади на користування землями громадського пасовища.

У національній судовій практиці сформувалась стала позиція (зокрема, сформульована у постановах Верховного Суду від 05.11.2019 у справі №804/4585/18, від 24.03.2020 у справі №806/1001/17, від 16.04.2020 у справі №826/7696/18, від 15.09.2020 у справі №804/3108/16), відповідно до якої у таких надважливих сферах, як збереження державного суверенітету, територіальної цілісності держави, вирішення глобальних екологічних проблем, благоустрій населених пунктів, надрокористування, захист довкілля, безпека громадян, доступ до публічної інформації та ін., обов`язковим є врахування суб`єктами владних повноважень під час прийняття публічно-управлінських рішень суспільного (публічного) інтересу, якому, у випадку прямої конкуренції, за загальним правилом, має поступатися приватний інтерес та забезпечення необхідного балансу між суспільним (публічним) та приватним інтересами. Така позиція, зокрема, ґрунтується на конституційних положеннях, а саме: права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3); земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу (частина перша статті 13); власність зобов`язує (частина третя статті 13), земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14); захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

У практиці ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах "Рисовський проти України", заява №29979/04; "Кривенький проти України", заява №43768/07; "Щокін проти України", заяви №23759/03 та №37943/06; "Трегубенко проти України", заява №61333/00) суспільні (публічні) інтереси згадуються, як правило, у зв`язку з необхідністю визначення того, чи було втручання держави у права особи пропорційним та чи було дотримано при цьому необхідного балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами. За наявності обставин втручання держави шляхом вжиття певних заходів, пов`язаних із захистом суспільного (публічного) інтересу, такі дії не можуть розцінюватися як свавільний відступ від принципу належного урядування, втручання в легітимні очікування особи або оцінюватися/кваліфікуватися як порушення права на мирне володіння майном в аспекті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо такі заходи є пропорційними, необхідними для збереження балансу між захистом суспільного (публічного) та приватного інтересу.

Суд також зазначає, що дотримання необхідного (справедливого) балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами (принципу пропорційності) є важливою вимогою громадянського суспільства, демократичної, соціальної та правової держави та складовою принципу верховенства права. Критеріями дотримання такого балансу є: 1) втручання суб`єкта владних повноважень у приватне право особи є виправданим лише за умови, коли це є надзвичайно необхідним для захисту суспільних (публічних) інтересів; 2) можливість суб`єктів владних повноважень змінювати або відкликати окремі власні адміністративні рішення лише в інтересах суспільства, якщо це необхідно, але з урахуванням права та інтересів приватних осіб; 3) наявність обов`язкової та справедливої компенсації особі у разі втручання в її приватне право, що викликане суспільною необхідністю; 4) обов`язковість дотримання розумного співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається для захисту суспільного (публічного) інтересу, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Повертаючись до обставин цієї справи суд враховує, що позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для городництва, оскільки обрана ОСОБА_1 земельна ділянка за цільовим призначенням відносилась до земель під громадськими сіножатями та громадськими пасовищами.

Так, чинним законодавством визначений обов`язок використання земельних ділянок за цільовим призначенням.

Цільове призначення земельної ділянки це її використання за тим призначенням, яке визначене на підставі відповідної технічної документації із землеустрою та чинного законодавства.

Згідно з частинами першою, третьою статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

За змістом частин першої, третьої статті 20 Земельного кодексу України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

У силу пункту "а" частини другої статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Статтею 37 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що зміна сіножатей, пасовищ та перелогів на інші угіддя в межах земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, переданих у користування на умовах оренди, емфітевзису, забороняється.

На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ.

Суд враховує, що позивач у ході розгляду справи не спростувала факт віднесення обраної нею земельної ділянки до земель під громадськими пасовищами.

А тому відведення такої земельної ділянки з метою забезпечення інтересів територіальної громади у її використанні за цільовим призначенням не порушує вимог чинного законодавства та не створює достатніх перешкод для реалізації позивачем права на набуття в оренду іншої земельної ділянки для городництва.

При цьому суд виходить з того, що за обставин спору позивач лише виявила намір отримати у користування певну земельну ділянку, який не був реалізований у визначеному законом порядку.

Тобто у позивача були відсутні законні очікування (сподівання) на отримання обраної нею земельної ділянки у користування.

Обставини тривалого незатвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :05:001:0147 під громадські пасовища одразу після розробки землевпорядної документації відповідач обґрунтував необхідністю дотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 №590 "Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану", якою визначено механізм виконання в особливому режимі повноважень Казначейством та органами Казначейства, пов`язаних із здійсненням казначейського обслуговування бюджетних коштів та коштів інших клієнтів в умовах воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях.

Так, за твердженням відповідача, розробник землевпорядної документації передав проект землеустрою селищній раді лише після того, як територіальний орган Казначейства здійснив оплату відповідних робіт за рахунок коштів місцевого бюджету Чутівської територіальної громади.

Посилання позивача на обставини, встановлені судами під час розгляду справи №440/10720/22, на висновки суду у цій справі не впливають, оскільки відповідно до частини сьомої статті 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведених обставин, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн /а.с. 18, 19/.

Також позовна заява містила вимогу про відшкодування відповідачем витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 3900,00 грн.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення відповідачем судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чутівської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30 січня 2024 року.

Суддя О.О. Кукоба