Справа № 215/5363/23
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2024 рокуСправа №215/5363/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної соціальної сервісної служби України про встановлення наявності компетенції (повноважень), визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
15.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Національної соціальної сервісної служби України про:
- встановлення наявності компетенції (повноважень) Національної соціальної сервісної служби України розглядати вимоги скарги від 04.06.2023 про вжиття заходів Указом Президента України і визнати відсутність відмови від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати відмовитися від такої процедури;
- встановлення наявності компетенції (повноважень) Національної соціальної сервісної служби України у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду скарги від 04.06.2023 прийняти рішення до правового порядку ст. 120 Конституції України і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати виконати таку процедуру.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.09.2023 справу № 215/5363/23 передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за предметною підсудністю відповідно до положень статей 19, 20 КАС України.
Справа № 215/5363/23 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 13.10.2023 та за результатами автоматизованого розподілу передана на розгляд судді Вербі І.О.
Ухвалою суду від 17.10.2023 звільнено позивача від сплати судового збору за подання до суду цього позову, прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, заяву позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано від відповідача копію скарги позивача від 04.06.2023 та відповіді на таку скаргу з додатками.
23.11.2023 до суду надійшла заява позивача про відвід судді Верби І.О.
Ухвалою суду від 23.11.2023 року заява ОСОБА_1 про відвід судді Верби І.О. по адміністративній справі № 215/5363/23 визнана необґрунтованою, а матеріали адміністративної справи № 215/5363/23 передано для визначення складу суду та вирішення питання про відвід судді Верби І.О.
Ухвалою суду від 28.11.2023 року (суддя Турова О.М.) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верби І.О. по адміністративній справі № 215/5363/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Національної соціальної сервісної служби України про встановлення наявності компетенції (повноважень), визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Розпорядженням керівника апарату суду Наталії Чуфарової від 04.12.2023 року №756д щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи призначено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 з посади судді за її поданням заяви про відставку, ухваленим рішенням Вищої ради правосуддя від 28.11.2023 року №1129/0/15-23.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі справи від 04.12.2023 року вказану справу розподілено судді Тулянцевій І.В.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що для відстоювання своїх конституційних прав, 04.06.2023 року позивач подав скаргу до Президента України щодо невиплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на професійній основі за червень 2023 року, яка направлена відповідачу листом від 14.06.2023 року №22/039778-04, який в свою чергу застосував не належним чином управлінську функцію, відмовив у забезпеченні фундаментальних абсолютних прав зазначених у ст. 21, 46 Конституції України та формально поставився до правового порядку розгляду заяви. Відповідач діяв без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та права позивача на участь у процесі розгляду такої заяви, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року прийнято до провадження адміністративну справу №215/5363/23, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
04.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Президента України із скаргою, в якій просив:
- Указом Президента України Постанову КМУ від 06.10.21 р. №1040 направити на допрацювання і зобов`язати КМУ вжити систему заходів для належного механізму, процедури забезпечення гарантій ст. 46 Конституції України, щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування при тимчасовій втраті працездатності, при нещасному випадку та професійному захворюванні, попередити виникнення негативних суспільних наслідків, пов`язаних з правом громадян на управління державою, себто такими заходами забезпечити дотримання ст. 1, 3, 21, 22, 46, 92 Конституції України;
- Указом Президента України надавати визначеності законному порядку виконання ст.49 Закону України «Про зайнятість населення» дострокового вихода на пенсію за півтора року до встановленого законодавством віку;
- Указом Президента України звернути погляд на криворізький район, де штучно зменшують соціальні виплати, не підкорюються ст. 33 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 2, 6, 7, 9, 27 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» чим знищити умови не належного використання громадських коштів;
- Указом Президента України Постанову КМУ від 06.10.21 р. №1040 направити на допрацювання і приведення до відповідності ст. 33, 46 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 2, 6, 7, 9, 27 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Закону України «Про соціальні послуги» для виплати грошової компенсації за придбання спеціального одяг, взуття, інвентаря, велосипеда і проїзді квитки.
Листом Директората розвитку соціального страхування та пенсійного забезпечення Мінсоцполітики було повідомлено, що на адресу Міністерства соціальної політики надійшло звернення ОСОБА_1 (лист Департаменту з питань звернень громадян Офісу Президента України від 14.06.2023 №22/0397778-04), відповідно до Положення про Національну соціальну сервісну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 № 783 (зі змінами), реалізація державної політики у сфері соціального захисту населення, здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки віднесена до компетенції Нацсоцслужби. Враховуючи зазначене, надсилаємо звернення ОСОБА_1 для розгляду в межах компетенції та надання відповіді заявнику.
Листом від 04.08.2023 №С.225/188 Головне управління Національної соціальної сервісної служби України в Дніпропетровській області повідомило Національну соціальну сервісну службу України та ОСОБА_1 про те, що відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою КМУ від 23 вересня 2020 р. № 859, компенсація призначається на 12 місяців і виплачується щомісяця за рахунок коштів місцевого бюджету з місяця звернення за нею. У червні 2023 року, повноваження щодо виплати компенсації передані від органу соціального захисту до органу місцевого самоврядування. У зв`язку з цим для забезпечення проведення нарахування та виплати компенсації всі справи були мігровані до іншого програмного комплексу. Міграція пройшла некоректно, тому спеціалістами вносились деякі справи в ручному режимі, що потребувало певного часу. 04.08.2023р. нами отримано листа від Криворізької міської ради за № 5/14/5062, згідно якого видно, що заявнику проведено відповідну виплату 24.07.2023р. платіжним дорученням № 1. Надалі нарахована сума компенсації за звітний місяць буде виплачена у наступному за звітним місяцем.
Позивач зазначає, що відповідач не здійснив заходів, передбачених чинним законодавством, щодо розгляду його заяви (скарги), що і стало підставою звернення до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах регулює Закон України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 № 2671-VIII (далі - Закон №2671).
Відповідно до пункту 17 статті 1 Закону № 2671, соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають. Порядок організації надання соціальних послуг затверджується Кабінетом Міністрів України.
За приписами частини 6 статті 13 Закону №2671 фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: особами з інвалідністю І групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет І типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України.
Згідно з частиною 7 статті 13 Закону № 2671, фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд.
На виконання Закону № 2671 постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859 (далі - Постанова № 859) затверджено Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Відповідно до п. 3 Порядку № 859, компенсація призначається і виплачується структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад (далі - уповноважені органи) за місцем проживання / перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Згідно з абзацами 1, 2 п.6 Порядку № 859, для отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги, подаються до уповноваженого органу заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та документи/відомості у паперовій або електронній формі, зазначені в пункті 7 цього Порядку.
Пунктом 10 Порядку № 859 передбачено, що компенсація призначається на 12 місяців і виплачується щомісяця за рахунок коштів місцевого бюджету з місяця звернення за нею.
Аналіз зазначених приписів законодавства свідчить про те, що виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, мають компенсаційний (заохочувальний характер) і не відносяться до соціальних гарантій.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Абзацем 3 ст. 3 вказаного Закону визначено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
За приписами ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до статті 18, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Згідно із ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз зазначених норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач 04.06.2023 року звернувся із скаргою до Президента України щодо невиплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на професійній основі, яка була направлена відповідачу листом від 14.06.2023 року №22/039778-04.

Департаментом з питань звернень громадян Офісу Президента України отримано скаргу ОСОБА_1 від 04.06.2023 року, яку було направлено до Міністерства соціальної політики України.

Листом від 22.06.2023 року №2029/0/196-23 Міністерство соціальної політики України направило на адресу Національної соціальної сервісної служби України для розгляду в межах їх компетенції звернення ОСОБА_1 від 04.06.2023 року.

Національна соціальна сервісна служба України, в межах своєї компетенції розглянула скаргу ОСОБА_1 , та доручила Головному управлінню Національної соціальної сервісної служби України в Дніпропетровській області розглянути питання позивача щодо затримки виплати компенсації/соціальних виплат за червень 2023 року, про що заявник був повідомлений листом від 06.07.22023 року № 0000-030102-СТ-264укц/5/25518, що підтверджується наданими документами до відзиву на позовну заяву.

Листом від 04.08.2023 року №С.225/188 Головне управління Національної соціальної сервісної служби України в Дніпропетровській області повідомило Національну соціальну сервісну службу України та ОСОБА_1 про проведену соціальну виплату за червень 2023 року.

Розгляд заяви здійснювався відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Крім того, суд зазначає, що частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тобто, предметом оскарження до адміністративного суду у розумінні ч.1 ст. 5 КАС України, можуть бути рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а позовні вимоги про зобов`язання вказаного суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії є способом поновлення порушених прав позивача, які мають бути похідними від основної вимоги про визнання протиправним відповідного рішення, дій чи бездіяльності відповідача.

Так, завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1, 2, 7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Суд звертає увагу, що компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Спори, визначені у п.3 ч.1 ст.19 КАС України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб`єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб`єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір.

Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства є розв`язання законодавчої колізії, а також, усунення наслідків дублювання повноважень.

При цьому, позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень, відповідач, своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Означеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 05.07.2019 року по справі №802/833/17-а.

Враховуючи те, що позивач у даних правовідносинах не здійснює жодних управлінських функцій та не є суб`єктом владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про встановлення наявності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не відповідають завданням Кодексу адміністративного судочинства України та адміністративному судочинству в цілому.

З урахуванням викладеного, дослідивши надані відповідачем докази, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо встановлення наявності компетенції (повноважень) Національної соціальної сервісної служби України розглядати вимоги скарги від 04.06.2023 про вжиття заходів Указом Президента України і визнання відсутності відмови від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язання відмовитися від такої процедури, оскільки відповідач в межах своїх повноважень належним чином відреагував на скаргу ОСОБА_1 від 04.06.2023 року, порушень вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо розгляду заяви (скарги), термінів розгляду, вирішення питань заявлених у заяві, надання на них відповіді та повідомлення ОСОБА_1 про результат розгляду, з боку Національної соціальної сервісної служби України, судом не виявлено.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

В ході розгляду справи відповідачем були надані належні докази, які спростовують доводи позивача з приводу бездіяльності Національної соціальної сервісної служби України у спірних відносинах, у зв`язку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись ст.9, 73-77, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Національної соціальної сервісної служби України про встановлення наявності компетенції (повноважень), визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева