Справа № 456/6487/23
Суддя: Микитин В. Я.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

12 лютого 2024 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого - судді Микитина Володимира Ярославовича,

сторони та інші учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач 1 - Головне управління Національної поліції у Тернопільській області;

відповідач 2 - поліцейський відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області, рядовий поліції Гага Микола Петрович;

зміст позовних вимог - про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;

розглянувши дану адміністративну справу у приміщенні суду, що знаходиться по вул. Д. Галицького, 8, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та інших її учасників та без проведення судового засідання, на підставі наявних у ній матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 у строк, визначений ч. 2 ст. 286 КАС України, а саме 19.12.2023 року, скориставшись канцелярією, подав у Стрийський міськрайонний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 21809, у котрій просив визнати протиправною та скасувати винесену щодо нього відповідачем 2 - поліцейським ВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області рядовим поліції Гагою М.П. 09.12.2023 року постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА № 1097098, котрою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 123-1 КУпАП, та котрою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190 грн., і закрити справу про адміністративне правопорушення. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення вказаної позовної заяви до суду у розмірі 536 грн. 80 коп., позивач ОСОБА_1 при ухваленні рішення у справі просить покласти на відповідача 1 - ГУ НП у Тернопільській області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 жодним чином не порушив Правил дорожнього руху, відтак вважає оскаржуване рішення поліцейського незаконним та таким що підлягає скасуванню, оскільки постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною. Надалі, зазначений позивач продовжує, що він дійсно рухався транспортним засобом з освітленим заднім номерним знаком, зокрема рухався в освітленому ліхтарними стовпами населеному пункті, а також додатково освітленим фарами патрульного автомобіля, що рухався позаду. Однак інспектором зазначено, що він рухався на несправному автомобілі, де не працює підсвітка заднього номерного знаку, що не стосується пункту 2.9 «в» Правил дорожнього руху. Зазначений позивач підкреслює, що він як водій, фізично не в змозі був контролювати справність габаритних вогнів під час руху транспортного засобу. За кермом автомобіля не в змозі бачити, що позаду припинив «світити» габаритний вогонь. Також, він не може зупинятись через кожен кілометр і перевіряти справність всіх світлових приладів. Задній номерний знак був освітлений, однак, якщо несправність габаритних вогнів чи підсвітки номерного знака виникає в дорозі, то водій повинен вжити заходів для їх усунення на місці, а якщо це зробити неможливо, рухатись якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту (пункт 31.5. Правил дорожнього руху), що інспектором поліції, на твердження позивача ОСОБА_1 , не було враховано. Окрім того, зазначений позивач вказує, що відповідачем 2 - поліцейським ВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області рядовим поліції Гагою М.П. на місці зупинки не надано доказів правопорушення, де видно, що задній номерний знак автомобіля не освітлений під час руху в темну пору доби. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, будь-яких належних, доказів, які б свідчили про вчинення мною порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови відповідач 2 - поліцейський ВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області рядовий поліції Гага М.П. йому не надав та до матеріалів адміністративної справи не долучив, виділяє у своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 ..

Відповідач 1 - ГУ НП у Тернопільській області,в особі представника за довіреністю - Старжинського Т.Р. 26.01.2024 року, скориставшись засобами поштового зв`язку, скерував в Сколівський районний суд Львівської області відзив на позовну заяву, що надійшов та був зареєстрований в діловодстві 31.01.2023 року за вх. № 822, однак такий подано з порушенням приписів ст. 162 КАС України. Так, положеннями частин 3 та 4 ст. 162 КАС України встановлено вимоги до подання відзиву, серед яких копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Поза тим, суд підкреслює, що як в ухвалі про відкриття провадження від 18.01.2024 року, так і в позовній заяві у цій справі зазначено адресу електронної пошти позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , натомість представником відповідача 1 - Старжинським Т.Р. у змісті поданого ним відзиву на позовну заяву не розкрито та/чи пояснено, в чому полягала неможливість виконання означеного процесуального обов`язку щодо скерування відзиву позивачеві ОСОБА_1 , в тому числі й на адресу його електронної пошти. Таким чином йдеться про імперативну норму, яку в порушення названих приписів, не було дотримано відповідачем 1, що, в свою чергу, позбавляє можливості позивача у цій справі скористатись закріпленим процесуальним правом на подання відповіді на відзив на позовну заяву. За таких обставин, суду відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву з недодержанням процесуального законодавства, а також не надано підтвердження направлення позивачеві ОСОБА_1 такого відзиву на позовну заяву, а тому такий відзив не може бути прийнято судом до уваги. У той же час, в силу вимог ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, про що відповідачеві 1 - ГУ НП у Тернопільській області було роз`яснено в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі від 18.01.2024 року.

Відповідач 2 - поліцейський ВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області рядовий поліції Гага М.П. у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача 1 - ГУ ГП у Тернопільській областіта нього про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, не подав, свою позицію по справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів. В силу вимог ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, про що відповідачеві 2 - поліцейському ВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області рядовому поліції Гагі М.П. також було роз`яснено в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі від 18.01.2024 року.

Заяви та клопотання учасників справи.

Відповідачем 1 - ГУ НП у Тернопільській області у змісті відзиву на позовну заяву заявлено письмове клопотання про розгляд даної справи за відсутності представника ГУ НП у Тернопільській області. Водночас, до цього ж відзиву відповідачем 1 - ГУ НП у Тернопільській області додано оптичний диск DVD-R, на якому міститься файл з відеозаписом з бодікамери НС 206798, який приймається судом до уваги попри сам відзив на позовну заяву, оскільки така відеофіксація зазначена у змісті оскаржуваного рішення поліцейського, зокрема, у пункті 7 постанови.

Інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи, у тому числі й про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у визначені чинним КАС України й судом строки та порядку до суду не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Бораковського В.М. від 25.12.2023 року справу за єдиним унікальним номером 456/6487/23 та номером судового провадження 2/456/1947/2023, у зв`язку із встановленням необхідності пред`явлення вищевказаної позовної заяви з дотриманням правил підсудності, визначених у ч. 1 ст. 25 КАС України, направлено у Сколівський районний суд Львівської області, тобто за зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 , котрим є АДРЕСА_1 (юрисдикція Сколівського районного суду Львівської області).

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 18.01.2024 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву та відкрито провадження у цій справі. Постановлено позглянути і вирішити адміністративну справу у порядку письмового провадження у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, без виклику сторін та інших учасників справи та без проведення судового засідання, на підставі матеріалів справи.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з вищенаведеного, однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема й при притягненні особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Статтями 72-90 глави 5 «Докази та доказування» чинного КАС України наведені основні положення про докази, котрими в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи , і ці дані встановлюються вичерпними засобами. Докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Важливим є той аспект, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами, пов`язаними із притягненням його до адміністративної відповідальності та накладенням на нього адміністративного стягнення, встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із наведенням відповідних доказів.

Так, за змістом оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1097098, винесеної відповідачем 2 - поліцейським ВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області рядовим поліції Гагою М.П.09.12.2023 року відносно позивача ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 123-1 КУпАП, останній по вул. Князя Василька, поблизу будинку номер 42, 09.12.2023 року о 21:00 год. у м. Тереболя Тернопільської області, керував належним йому транспортним засобом марки RENAULT моделі TRAFIC, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на котрому у темну пору доби не освітлювався задній номерний знак, чим порушив підпункт «в» пункту 2.9. Правил дорожнього руху, за що позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190 грн..

З відеозаписів з бодікамери відповідача 2 - поліцейського ВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області рядового поліції Гаги М.П., які надано відповідачем 1 ГУ НП у Тернопільській області та досліджено судом безпосередньо, не зафіксовано керування ОСОБА_1 будь-яким транспортним засобом. Відеозапис розпочинається вже з розмови працівників поліції з особами, що очевидно перебували у зупиненому транспортному засобі, задній номерний знак освітлений як ліхтарями вуличного світла, так й світлом передніх фар поліцейського авто, будь-яких ознак, що ймовірний водій даного транспортного знаку хотів приховати зміст заднього номерного знаку відсутні, при цьому, такий номерний знак на своєму місці у чудовій видимості. В подальшому на відео зазначений поліцейський повідомляє особі, що задній номерний знак не освітлюється, на що особа реагує спокійно та виважено, відповідаючи, що очевидно могло щось трапитись в дорозі, оскільки перед виїздом ця особа перевіряла транспортний засіб і все було справне. На таку відповідь поліцейський дозволяє особам на відеозаписі усунути недолік на місці, що, власне й намагаються зробити особи, однак в них не виходить усунути недолік чи знайти замінну лампочку. Опісля, ймовірний водій просить поліцейських надати можливість купити на першій автозаправній станції лампочку, та якщо йому не можна пересуватись на зупиненому авто, то просить поліцейських ввійти в положення та довезти до найближчої автозаправної станції для купівлі змінної лампи до заднього освітлення номерного знаку, на що поліцейські категорично відмовляють, та в подальшому поліцейський розглядає справу про адміністративне правопорушення на місці і вирішує притягнути позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Будь-яких інших доказів, котрі мають значення для правильного вирішення цієї справи та котрі б відповідали критеріям їх належності й допустимості, як і матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 в цілому, для їх безпосереднього дослідження, обома відповідачами суду не надано, а судом не здобуто.

Релевантні джерела та норми права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст. 11 КУпАП).

У свою чергу, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР - ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до підпункту «в» пункту 2.9. Правил дорожнього руху, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

З-поміж іншого, пунктом 31.4.3. Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, як-от, зовнішні світлові прилади: а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

За змістом положень пункту 31.5. Правил дорожнього руху, у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Водночас, положеннями пункту 31.6. Правил дорожнього руху, прямо заборонено подальший рух транспортних засобів, у яких: а) робоча гальмова система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю; б) у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів; в) під час дощу або снігопаду не працює склоочисник з боку розміщення керма; г) зіпсований тягово-зчіпний пристрій автопоїзда.

Відповідальність за керування або експлуатацію транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В свою чергу, за п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

В силу положень статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Заразом суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.07.2020 року у справі за єдиним унікальним номером 463/1352/16-а, згідно з котрою, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до пункту 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Щодо належності відповідачів.

Згідно з положеннями ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (частини 1 та 2 ст. 222 КУпАП).

При цьому, приписами ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, є саме орган Національної поліції - суб`єкт владних повноважень, а не підрозділ Національної поліції або ж особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Правову позицію з даного питання було висловлено Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2019 року у справі за єдиним унікальним номером 724/716/16-а та номером провадження К/9901/12750/18.

Слід зазначити, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

Щодо вимоги про визнання протиправною постанови поліцейського

У відповідності до приписів ст. 19 КАС України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов`язки учасників спірних правовідносин.

Таким чином, обов`язковою ознакою рішень, дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

В силу ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

У свою чергу, особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови.

Суд зазначає, що не дії відповідача чи протиправність у цій категорії справ, а його рішення у формі постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер.

Втім, ч. 3 ст. 286 КАС України вичерпно визначені повноваження місцевого загального суду як адміністративного за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Позаяк, до них не входить визнання рішення суб`єкта владних повноважень, оформленого постановою поліцейського - протиправною. Відтак, в цій частині позову належить відмовити.

Підсумок суду за результатами розгляду і вирішення справи.

Підсумовуючи, суд звертає увагу на те, що органом Національної поліції у цьому випадку, якщо оскаржується постанова поліцейського ВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області рядового поліції Гаги М.П., є відповідач 1 - ГУ НП у Тернопільській області, тобто суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, оскільки відповідач 2 -поліцейськийВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області рядовий поліції Гага М.П. є лише службовою особою територіального підрозділу відповідача 1 ГУ НП у Тернопільської області, а поліцейський поліції є посадовою особою відповідного органу, який діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. З огляду на наведене, оскільки адміністративний позов заявлено також до відповідача 2 - поліцейського ВП № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУ НП у Тернопільській області рядового поліції Гаги М.П., який є неналежним відповідачем, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог саме до цього відповідача, в означеній частині.

Резюмуючи, в іншій частині, належить підкреслити, що з метою забезпечення дотримання прав особи, який притягнутий до адміністративної відповідальності, індивідуалізації його відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігання безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Як слідує з матеріалів справи, а саме з відеозапису з бодікамери поліцейського, позивач ОСОБА_1 стверджував, що транспортний засіб перед рухом перевіряв, а непрацююче освітлення заднього номерного знаку пояснив тим, що виявлене поліцейським порушення виникло, вочевидь, під час руху, що підтверджувалось також пасажиром означеного транспортного засобу.

Суд наголошує на змісті ст. 10 КУпАП, за якою адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел на керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки. Позаяк, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Отож, на момент зупинення транспортного засобу працівниками поліції, дії позивача ОСОБА_1 як водія не утворювали складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відтак повідомивши водія, у даному випадку позивача ОСОБА_1 , про дану обставину, поліцейськими вірно було надано можливість усунути означені недоліки підсвідки на місці зупинки, після чого поліцейським Гагою М.П. невірно кваліфікувалась суб`єктивна сторона вказаного адміністративного правопорушення, на базі чого прийнято рішення про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Втім, належним, залежно від оточуючих зовнішніх обставин, були б дії поліцейського, що врегульовані або змістом положень пункту 31.5. Правил дорожнього руху у розрізі, коли водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9. і 9.11. Правил дорожнього руху, або ж дії поліцейського на роз`яснення положень пункту 31.6. Правил дорожнього руху, якими прямо заборонено подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів, відтак на місці зупинки транспортного засобу уповноважені особи органу поліції, встановивши відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, мали б або вказати найкоротший шлях до місця ремонту чи купівлі запасної лампи підсвідки заднього номерного знаку, до якого водій повинен був їхати транспортним засобом з увімкненою аварійною світловою сигналізацією, або ж заборонити подальший рух транспортного засобу, натомість поліцейський невірно встановивши склад інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, відпустив продовжувати свій рух водія ОСОБА_1 ..

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру і підтверджуються квитанцію GOVPAY24 № 0520-2821-8956-0536 від 18.12.2023 року, на підставі ст. 139 КАС України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідача 1 - ГУ НП у Тернопільській області, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги у цій справі, пред`явлені саме до вказаного відповідача, підлягають до задоволення.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї адміністративної справи не містять.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 257-258, 262, 286 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області рядового поліції Гаги Миколи Петровича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ЕНА № 1097098, винесену 09.12.2023 року поліцейським відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області рядовим поліції Гагою Миколою Петровичем, котрою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 123-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн., і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти вказаних позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Тернопільській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп..

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач 1: Головне управління Національної поліції у Тернопільській області; місцезнаходження юридичної особи: вул. Валова, 11, м. Тернопіль, 46001; код у ; адреса електронної пошти: .

Відповідач 2: поліцейський відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області рядовий поліції Гага Микола Петрович; місце здійснення професійної діяльності: вул. Січових Стрільців, 13, м. Теребовля, Тернопільський район, Тернопільська область, 48101; адреса електронної пошти: .

Дата складення повного судового рішення: 12 лютого 2024 року.

Суддя Володимир МИКИТИН