Справа № 380/29448/23
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 рокусправа № 380/29448/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я. розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправною відмову, викладену у рішенні від 13.07.2023 року №93 щодо відсутності права на призначення пенсії за вислугою років;

зобов`язати призначити пенсію за вислугу з 05.07.2023 року.

Позовні вимоги позивач аргументує тим, що зі змісту спірного рішення слідує, що на момент зверенння із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п.«є» ст.55 Закону України «Про пенсіне забезпечення» його загальний стаж становить 25 років 1 місяць, проте обчислення такого стажу відповідачем було здійснено станом на 11.10.2017 року, без врахування рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що за результатами розгляду документів позивача, до страхового стажу зараховано всі періоди, а до пільгового стажу не зараховно періоди з 01.01.1998 по 31.12.2002, оскільки його прізвище, яке зазначене у довідці «Козир» не відповідає паспортним даним « ОСОБА_2 » та з 01.01.2003 по 31.12.2003, так як прізвище не читається. Таким чином, страховий стаж особи становить 25 років 1 місяць, а страховий стаж станом на 11.10.2017 19 років 08 місяців. Вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії прийняте із дотриманням та у відповідності до вимог норм та вимог чинного законодавства та норматино-правових актів.

Ухвалою від 09.01.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Позивач, з 01.01.1998 року був членом збірної команди України з веслування академічного (трудова книжка № НОМЕР_1 ) та є майстром спорту України міжнародного класу з веслування академічного (посвідчення №2440).

З матеріалів справи убачається, що позивач 05.07.2023 року звернувся до територіальних огранів Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято Рішення №93 від 13.07.2023 року про відмову в призначені такої відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсіне забезпечення».

В даному рішенні зазначено, що дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 05.07.2023. Вік заявника 44 роки 0 місяців 26 днів. Пунком 2-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсій за вислугу років, передбачений статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсіне забезпечення». Згідно з пунктом «є» статті 55 Закону України «Про пенсіне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, спортсмени заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Страховий стаж особи на дату звернення становить 25 років 1 місяць. Страховий стаж станом на 11.10.2017 становить 19 років 8 місяців. Зазначено, що за результатами розгляду документів доданих до заяви позивача до страхового стажу зараховано всі періоди, а до пільгового стажу не зараховно періоди з 01.01.1998 по 31.12.2002, оскільки його прізвище, яке зазначене у довідці №222/6-12 від 23.01.2023 «Козир» не відповідає паспортним даним «Козирь» та з 01.01.2003 по 31.12.2003 згідно довідки №222/6-12 від 23.01.2023, оскільки прізвище не читається. Відмовлено в призначені пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсіне забезпечення», оскільки заявник не набув необхідного стажу роботи станом на 11.10.2017 25 років.

Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії позивачу у тексті оскарженого рішення пенсійний орган не виклав.

При цьому, відповідачем в оскаржуваному рішенні жодним чином не заперечувалось щодо страхового стажу позивача на дату звернення, який становить 25 років 1 місяць та щодо страхового стажу останнього станом на 11.10.2017, який становить 19 років 8 місяців.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Зміст спірних правовідносин є рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 13.07.2023 року №93.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІ (далі Закон №1788) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Статтею 2 Закону №1788 встановлено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 51 Закону №1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з статтею 52 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, спортсмени відповідно до пункту "є" статті 55 цього Закону.

Згідно з п. 2-1 Прикінцевих положень Закону № 1058, особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону №1788, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788.

Відповідно до п. «є» ст. 55 Закону №1788 (у редакції до 01.04.2015), право на пенсію за вислугу років мають: спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII (далі Закон № 213), який набрав чинності 01.04.2015, п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено у наступній редакції: "право на пенсію за вислугу років мають: спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку".

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 положення, зокрема, ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України в даному рішення, в тому числі, зазначив, що на його думку, внесення змін Законом № 213 до оспорюваних положень Закону № 1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону № 1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону № 1788. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону № 1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. З огляду на наведене оспорювані положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Також, Конституційний Суд України зазначив, що мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Згідно зі ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України", закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 04.06.2019 положення п. "є" ст. 55 Закону №1788 слід застосовувати у редакції, що діяла до 01.04.2015.

Аналізуючи вищезазначені правові норми законодавства, з урахуванням рішення Конституційного Суду України, суд вважає, що особа, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має не менше 20 років стажу роботи у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.

Порядком призначення і виплати пенсій за вислугу років заслуженим майстрам спорту, майстрам міжнародного класу членам збірних команд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 (далі - Порядок №583), пенсії за вислугу років призначаються спортсменам, які мають особливі заслуги перед фізкультурним рухом заслуженим майстрам спорту, майстрам спорту міжнародного класу в тому числі, і перебуванні в складі збірних команд України не менше 6 років незалежно від віку.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначений стаж, підтверджується записами трудової книжки № НОМЕР_1 позивача, яка є оснивним документом в розумінні вищезазначеної норми Закону.

Судом не береться до уваги посилання відповідача в осаржуваному рішенні щодо прізвища позивача, яке зазначене у довідці №222/6-12 від 23.01.2023, а саме Козир не відповідає паспортним даним Козирь та таке не читається, оскільки зазначене стосується зарахування періоду роботи позивача до пільгового стажу, при цьому спірні правовідносини стосуються страхового стажу, який зараховано останньому за всі його періоди.

Окрім того, в архівній довідці від 23.01.2023 №222/6-12, яка видана ОСОБА_3 , зазначено, що ОСОБА_4 був членом збірної команди України з веслування академічного не менше 6 років незалежно від віку, як це прередбачено вищезазначеним Порядком №583.

Вітак, судом встановлено та не заперечно відповідачем, що страховий страж позивача станом на момент звернення із заявою про призначення пенсії (05.07.2023) становить 25 років 1 місяць, а також перебування останнього в складі збірних команд України не менше 6 років, який є достатнім для призначення пенсії відповідно до положень п. "є" ст. 55 Закону №1788, що діяла до 01.04.2015, тому спірне рішення прийняте Головним управління Пенсійного фонду України в Львівській області про відмову в призначенні пенсії є протиправним.

Судом не беруться до уваги інші посилання сторін, з огляду на встановлені обставини.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності відмови позивачу у призначені його пенсії.

Згідно з п.3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Такий критерій правомірності відповідачем дотримано не було.

З огляду на викладене, спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію за вислугу років з 05.07.2023 року є похідними від першої позовної вимоги, тому також підлягають до задоволення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №93 від 13.07.2023 року про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсіне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) призначити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсіне забезпечення» з 05.07.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Мартинюк Віталій Ярославович