Справа № 520/35224/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 лютого 2024 р. Справа №520/35224/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Слобідського об`єднаного районну територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харків про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Слобідського об`єднаного районну територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харків, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Слобідського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харків щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про отримання відстрочки від призову па військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993;

- зобов`язати Слобідський об`єднаний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки міста Харків розглянути заяву ОСОБА_1 про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993;

- стягнути з Слобідського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харків за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, понесені ним у зв`язку з оплатою професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 8 000,00 грн. (вісім тисяч грн 00 коп.).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

В обґрунтування позову вказано, що позивач має беззаперечне право на відстрочку від призову під час мобілізації на підставі аб. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як військовозобов`язаний, який має одного із своїх батьків із числа осіб з інвалідністю І чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати. У свою чергу бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача про надання відстрочки від призову за мобілізацією є протиправною.

Відповідачем у відзиві на позов вказано, що відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації оформлюється РТЦК та СП будь-якому військовозобов`язаному, який перебуває на військовому обліку в РТЦК та СП за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання: має військово-обліковий документ, особисто прибув до РТЦК та СП (де перебуває на військовому обліку) та подав встановленого зразку заяву, надавши оригінали або нотаріально завірені копії та копії документів, які підтверджують підставу і набуття права на отримання відстрочки. Але ОСОБА_1 , який мешкає (зареєстрований) за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку військовозобов`язаних не перебуває, військово-облікового документу не має, до РТЦК та СП особисто не прибував, заяву встановленого зразку не подавав, оригінали або нотаріально завірені копії документів, що підтверджують підставу і набуття права на оформлення відстрочки не надавав.

Щодо тверджень позивача про ненадання йому відповіді, а також ненадання відповіді на адвокатський запит, відповідач вказав, що звернення (заяву) ОСОБА_1 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, ІНФОРМАЦІЯ_1 було розглянуто та за результатом розгляду 14.09.2023 вих.№ 1968/4/4 надано відповідь щодо необхідності вчинення заявником певних дій для всебічного та об`єктивного розгляду питання по суті. Відповідь направлена за вказаною ним адресою: АДРЕСА_2 . На адвокатський запит від 03.10.2023 № 03/10/23 адвоката Денисенко О.В. Слобідським ОРТЦК та СП 20.04.2023 вих.№2247/4/4 своєчасно надано відповідь, яка направлена за вказаною у запиті адресою: АДРЕСА_3 .

Інші заяви по суті справи учасники не подавали.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що 11.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до Слобідського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харкова із заявою про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

У заяві позивач зазначив, що він 11.03.1980 року народився у місті Харків, де і проживає по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 ). Батьками Позивача є: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Позивач проживає з батьками в сусідніх квартирах ( АДРЕСА_4 . Мати позивача, ОСОБА_2 , є інвалідом II групи. Інвалідність встановлена безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико- соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 709003 від 22.06.2023. Батько позивача, ОСОБА_3 , є непрацездатною особою (пенсіонером), що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України 02.03.2017. Позивач є єдиною дитиною у родиніта батьки фактично перебувають на його утриманні. Інших працездатних осіб, що зобов`язані відповідно до закону та мають можливість утримувати батьків позивача (мати з інвалідністю II групи (безстроково) та непрацездатного батька-пенсіонера) немає.

Позивачем до заяви додані документи: копії паспортів та довідок про присвоєння ідентифікаційних номерів платників податку позивача та його батьків ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), копія свідоцтва про шлюб батьків позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , копія свідоцтва про народження позивача, копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 709003 від 22.06.2023 матері позивача ОСОБА_2 , копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 батька позивача ОСОБА_3 , довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї батьків позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї ОСОБА_1 ).

Також до відповідача звернулась представник позивача адвокат Денисенко О.В. з адвокатським запитом, в якому просила надати інформацію щодо результатів розгляду Слобідським об`єднаним районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (у порядку ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію).

Відповідачем надано до суду докази надання відповіді (журнали вихідної кореспонденції) на заяву ОСОБА_1 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме листом від 14.09.2023 вих.№ 1968/4/4 надано відповідь щодо необхідності вчинення заявником певних дій для всебічного та об`єктивного розгляду питання по суті та роз`яснено про необхідність особистого звернення із заявою. Відповідь направлена за вказаною позивачем адресою: АДРЕСА_2 .

На адвокатський запит від 03.10.2023 № 03/10/23 адвоката Денисенко О.В. Слобідським ОРТЦК та СП 20.04.2023 вих.№2247/4/4 надано відповідь, яка направлена за вказаною у запиті адресою: АДРЕСА_5 , що також підтверджується журналом вихідної кореспонденції.

Позивач так його адвокат стверджують, що відповіді на заяву та на адвокатський запит вони не отримували, позивач вважає бездіяльність відповідача щодо нерозгляду його заяви протиправною, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ.

За змістом ч.ч.1, 3 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 7 цієї статті виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Як передбачено ч.2 ст.2 Закону№ 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частина 6 цієї статті визначає види військової служби, у тому числі і такий вид як військова служба за призовом під час мобілізації.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону № 3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частинами 3, 5 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян під час мобілізації з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Приписами статті 23 Закону № 3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, відповідно до абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Загальновідомими є обставини, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України та який триває і на сьогодні.

На виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» здійснюється призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.

Таким чином призову на військову службу під час мобілізації підлягають всі військовозобов`язані, за виключенням осіб, перелік яких визначений у ст. 23 Закону № 3543-ХІІ.

Відповідно до ч.9 ст.1 Закону №3543-ХІІ військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.33 цього закону військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання та в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою КМУ від № 1478 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави.

Відповідно до п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до вищевказаного Порядку, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані Служби зовнішньої розвідки - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності; у разі вибуття за межі України на строк більше трьох місяців - за місцем консульського обліку в закордонних дипломатичних установах України.

До суду не надано доказів того, що позивач перебуває на військовому обліку відповідно до вищенаведених приписів закону та Порядку.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 як військовозобов`язаний на військовому обліку не перебуває.

Доказів того, що позивач є особою, на яку розповсюджуються приписи затвердженого Наказом Міністра оборони України № 684 від 20.12.2017 Переліку випадків, за яких громадяни України знімаються з військового обліку військовозобов`язаних, до суду не надано.

Також до суду не надано доказів наявності у позивача військово-облікового документу, який видається військовозобов`язаному та відповідно до Указу Президента від 30.12.2016 №582/2016 «Про Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу та Положення про військовий квиток офіцера запасу» і Наказу МОУ від 21.11.2017 №610 «Про тимчасове посвідчення військовозобов`язаного» є документом. що посвідчує особу військовозобов`язаного, який перебуває у запасі осіб, та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Відповідно до п.20 Постанови КМУ від 30.12.2022 № 1478 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та таких військово- облікових документів: для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

Відповідно до п. 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджене Постановою КМУ від 23.02.2022 № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань та функцій оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Відповідач, обґрунтовуючи правомірність своїх дій, посилається на приписи п.п.8 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до якого призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Також відповідач посилається на розпорядження ТВО начальника штабу - заступника командувача Сухопутних військ ЗСУ від 10.07.2023 № 64633, яке є чинним та обов`язковим до виконання ТЦК та СП, про те, що Генеральним штабом Збройних Сил України, з метою вдосконалення нормативно-правових актів держави з питань організації та проведення заходів загальної мобілізації, визначено алгоритм реалізації змін до абз.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким визначено, що у разі наявності у військовозобов`язаного батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, військовозобов`язаний має надати: оригінали або нотаріально завірені копії документів, що підтверджують родинні зв`язки; оригінали або нотаріально завірені копії документів, що підтверджують інвалідність такого члена сім`ї; інші документи, зазначені в алгоритмі.

Відтак, за твердженням відповідача, відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації оформлюється РТЦК та СП будь-якому військовозобов`язаному, який перебуває на військовому обліку в РТЦК та СП за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання: має військово-обліковий документ, особисто прибув до РТЦК та СП (де перебуває на військовому обліку) та подав встановленого зразку заяву, надавши оригінали або нотаріально завірені копії та копії документів, які підтверджують підставу і набуття права на отримання відстрочки.

Суд вважає прийнятними такі аргументи відповідача, адже вони корелюються з вищенаведеними приписами норм чинного законодавства.

При цьому вирішальним для вирішення цієї справи є встановлення порушеного права позивача у спірних правовідносинах.

Право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист ) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У Кодексі адміністративного судочинства України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в частині першій статті 5 , згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України зазначається, що у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення ().

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Як вже встановлено судом, позивач як військовозобов`язаний для розгляду його заяви про отримання відстрочки від призову па військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21.10.1993 повинен перебувати на військовому обліку та особисто звернутися до відповідача із заявою та надати документи за формою, передбаченою алгоритмом, про що позивачу роз`яснено листом у відповідь на його заяву від 11.09.2023.

Водночас, позивач як військовозобов`язаний на військовому обліку не перебуває, військово-обліковим документом не документований, особисто із заявою до відповідача не звертався (доказів протилежного до суду не надано), що свідчить не тільки про дотримання відповідачем процедури розгляду заяви, а також і про відсутність порушеного права позивача у спірних правовідносинах в цілому.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України).

Із урахуванням вищевикладених норм права та наданих учасниками справи доказів суд приходить до висновку про відсутність порушень відповідачем прав позивача та підстав для задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Слобідського об`єднаного районну територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Харків про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 12 лютого 2024 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ