Справа № 345/474/24
Суддя: Сухарник І. І.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №345/474/24
Провадження № 2-а/345/11/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2024 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого - судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА № 1225729 від 11.01.2024, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що постановою від 11.01.2024 серія ЕНА № 1225729 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яку винесено інспектором Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Базюком М.І., позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

У цій постанові зазначено, що 11.01.2024 о 19:59:18, в м. Калуш, по вулиця Михайла Козоріса, ОСОБА_1 порушила Правила дорожнього руху (п. 9.2.а), а саме при початку руху не увімкнула покажчик лівого повороту.

Однак, ОСОБА_1 зазначає, що постанову винесено 11.01.2024 о 23:28:04, тобто більш ніж через три години після нібито вчинення нею адміністративного правопорушення. Накладення адміністративного стягнення вважає незаконним, оскільки не вчиняла адміністративного проступку, описаного в оскаржуваній постанові.

Зазначає, що оскаржувана постанова не містить посилання на будь-які докази, що підтверджують вчинення нею інкримінованого адміністративного правопорушення.

Позивачка вказує, що приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Відсутність у постанові інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, є підставою для скасування постанови.

Також ОСОБА_1 зазначає, що уразі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просить скасувати зазначену постанову, закрити провадження в справі, стягнути з відповідача судові витрати.

22.01.2024 ухвалою Калуського міськрайонного суду відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником відповідача Головного управління НП в Івано-Франківській області 07.02.2024 було подано відзив на позовну заяву (а.с.15-21), в якому не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, виходячи з наступного.

11.01.2024 року о 1 год. 59 хв. інспектор Калуського РУП ГУНП в Івано-Франківської області Базюк М.І. під час патрулювання на квадраті дислокації виявив, що водій автомобіля TOYOTA PRIUS д.н.з. НОМЕР_1 керуючи даним транспортним засобом в м. Калуш по вул. Михайла Козоріса, 33 при початку руху не ввімкнув покажчик лівого повороту, чим порушив вимоги пункту 9.2.(в) Правил дорожнього руху України (далі ПДР), чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Представник відповідача зазначає, що твердження позивачки в позовній заяві про те, що вона не вчиняла адміністративного правопорушення, описаного в оскаржуваній постанові, є такими щоб ввести суд в оману та уникнути адміністративної відповідальності, оскільки із відео запису із бодікамери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 особисто сама підтверджує та не заперечує вчинення нею адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, адже на запитання працівника поліції чому ви не включили покажчик повороту, ОСОБА_1 відповіла: « можливо я не зауважила вибачте мене».

У відзиві на позовну заяву вказано, що постанова у справі про адміністративне правопорушення ЕАН № 1225729 від 11.01.2024 року складено відповідно до вимог нормативних документів. Інспектор поліції Процак Олег Ігорович представився Позивачу відповідно до порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу (ч. 1 ст. 279 КУпАП). Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.2 ст.122 поліцейським, було роз`яснено Позивачеві його права як громадянина України передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, заслухано пояснення позивача, та відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1, ч. 1, ст. 284 КУпАП винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ЕАН № 1225729 від 11.01.2024 року з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Після складання постанови, позивача було ознайомлено з її змістом та було запропоновано отримати копію постанови, відповідно до вимог ст.285 КУпАП, яку ним отримано.

На думку представника відповідача в діях позивача є склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Інспектор поліції мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу, пред`явив законну та обґрунтовану вимогу щодо надання документів передбачених законодавством, ним дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова серії ЕНА № 1225729 від 11.01.2024 року обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Доводи позивача безпідставні та необґрунтовані.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Однак свою позицію щодо даної справи висловив у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно абз.2 ч.3 ст. 205 КАС України, у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали та з`ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Постановою від 11.01.2024 серія ЕНА № 1225729 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яку винесено інспектором Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Базюком М.І., Когут Н.С. було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн. У постанові зазначено, що 11.01.2024 о 19:59:18, в м. Калуш, по вулиця Михайла Козоріса, водій ОСОБА_1 керувала автомобілем та порушила Правила дорожнього руху (п. 9.2.а), а саме при початку руху не увімкнула покажчик лівого повороту (а.с.5а).

До матеріалів справи разом з відзивом на позовну заяву також долучений відеозапис, на якому зафіксовано розмову працівників поліції з водієм ОСОБА_1 біля транспортного засобу. Даним відеозаписом не зафіксовано факт керування водієм транспортним засобом, не зафіксовано факту правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 - не увімкнений покажчик лівого повороту. На відео працівник поліції запитує водія: чому ви не включили покажчик повороту, ОСОБА_1 відповіла: «можливо я не зауважила вибачте мене».

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 р. № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ч. 2).

Так, в розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988 у справі "Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії", принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб.

Зокрема, в рішенні від 10.02.1995 у справі "Аллене де Рібермон проти Франції", де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце. Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином доведення вини відповідно до закону, та перебираючи на себе функцію суду.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова не містить посилання на будь-які докази, що підтверджують вчинення позивачкою інкримінованого їй адміністративного правопорушення.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Підпунктом 9.2.а ПДР України встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою.

Частиною другою статті 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач зобов`язаний довести, що винесене ним рішення є правомірним та надати суду всі наявні в нього документи та матеріали по справі.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У постанові від 29.04.2020 (справа № 161/5372/17) Верховний Суд зазначив, що відсутність у постанові інформації про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, є підставою для скасування постанови.

Відповідно до висновку, який викладено у постанові Верховного Суду 26 квітня 2018 року у справі № 338/855/17, аналіз положень статей КУпАП, викладених у пунктах 7.1. - 7.4. цього рішення, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Наведений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а.

Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові від 11.01.2024 серія ЕНА № 1225729 (а.с.5а) в п.7. «До постанови додаються:» відсутні будь-які записи, зокрема не зазначено, що до постанови додається відеозапис, а також в постанові не зазначено жодних відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Таким чином, беручи до уваги висновок, який міститься у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 524/9716/16-а, відеозапис, який долучено до відзиву на позовну заяву, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу, що наданим відеозаписом не зафіксовано факт керування водієм транспортним засобом, не зафіксовано факту правопорушення, яке ставиться у вину ОСОБА_1 - не увімкнений покажчик лівого повороту. На відео зафіксовано розмову працівників поліції з водієм ОСОБА_1 біля транспортного засобу. Працівник поліції запитує водія: чому ви не включили покажчик повороту, ОСОБА_1 відповіла: «можливо я не зауважила вибачте мене».

Як зазначено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.05.2019 по справі № 537/2088/17 (провадження № К/9901/29523/18), сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності. З`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

Слова ОСОБА_1 на відеозаписі про можливе вчинення правопорушення не можуть бути достатнім доказом правомірності винесення постанови від 11.01.2024 серія ЕНА № 1225729 і не звільняють відповідача від доведення правомірності винесення постанови.

Жодних інших доказів, які б свідчили про вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем не надано.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.

Досліджені в судовому засіданні матеріали справи вказують на те, що доказами не підтверджено вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, правомірність винесення оскаржуваної постанови викликає сумніви.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова від 11.01.2024 серія ЕНА № 1225729 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яку винесено інспектором Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Базюком М.І., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн., прийнята з порушеннями норм права, а відповідачем не доведено правомірність її винесення. Тому суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.

Що стосується стягнення судового збору, то суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин суд приходить до висновку, що на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею при подачі позову судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 25, 139, 241-246, 257-263, 293, 295 КАС України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА № 1225729 від 11.01.2024 задовольнити.

Скасувати постанову від 11.01.2024 серія ЕНА № 1225729 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яку винесено інспектором Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області Базюком М.І., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 510 грн., та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (вул. Академіка Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 ) судовий збір 605,60 грн., який був сплачений при подачі позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, а особою, яка не була у судовому засіданні - з моменту отримання копії рішення.

Головуючий