Справа № 520/17756/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 р. Справа № 520/17756/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., м. Харків, повний текст складено 13.09.23 по справі № 520/17756/23

за позовом Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля"

до Харківської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ

Приватне підприємство «Торговий дім «Золота миля» (далі ПП «ТД «Золота миля», позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці Держмитслужби ( далі Харківська митниця, відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000056/2 від 03.02.2023р. та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000040;

- стягнути з Харківської митниці Держмитслужби на користь Приватного підприємства «Торговий дім «Золота миля» (ідентифікаційний код 34470937, місцезнаходження: 61001, Харківська область, місто Харків, проспект Героїв Харкова, будинок 135-А) судові витрати на послуги адвоката у сумі 5 000,00 грн.

- стягнути з Харківської митниці Держмитслужби на користь Приватного підприємства «Торговий дім «Золота миля» (ідентифікаційний код 34470937, місцезнаходження: 61001, Харківська область, місто Харків, проспект Героїв Харкова, будинок 135-А) судовий збір у сумі 5 368,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000056/2 від 03.02.2023, оскільки декларантом разом з митною декларацією № 23UA07U2 на виконання вимог ч. 2 ст. 53 МК України було надано вичерпний перелік документів, які підтверджують правильність визначення митної вартості товару (олія кокосова рафінована, відбілена дезодорована, без зміни хімічного складу у твердому стані, температура плавлення 24,6 С, з вмістом вільних жирних кислот 0,053%, в упаковці масою нетто 20кг - 500 картонних коробок - 10 000кг.) за ціною Контракту № ВО-199-210920 від 21.09.2020, укладеного з Компанією NGO CHEW HONG Edible Oil Pte. Ltd (Сінгапур).

Пояснив, що витребувані митним органом у запиті від 01.02.2023 документи неможливо подати, оскільки інформація щодо попередніх оформлень ідентичного товару наявна в базі даних самого контролюючого органу, а жодних договорів із третіми особами, ліцензійних договорів, пов`язаних з Контрактом № ВО-199-210920 від 21.09.2020 ПП «ТД «Золота миля» не укладало; рахунків про сплату комісійних, посередницьких послуг, закупочних документів від виробника позивач у розпорядженні не має. Крім того, прайс-лист та митна декларація країни відправлення декларантом була надана разом із МД, а відтак відповідачем вказані документи були безпідставно затребувані вдруге.

Просив врахувати, що з метою усунення сумнівів контролюючого органу, позивачем на запит від 01.02.2023 було надано висновок ДП «УКРПРОМЗОВНИШЕКСПЕРТИЗА» № 111 від 12.02.2023, згідно з яким рівень ціни на кокосову олію, що імпортується згідно зі специфікацією № 12 від 18.11.2022 до контракту № ВО-199-210920 від 21.09.2020 відповідає кон`юнктурі ринку станом на грудень 2022 року.

З огляду на вказане, стверджував про безпідставне, з порушенням порядку черговості, визначення митним органом митної вартості товару за другорядним (резервним) методом на рівні 2,20 доларів США/кг.

При цьому, у спірному рішенні не зазначено будь-якої інформації, на підставі якої відповідачем було відкориговано митну вартість, а відтак, за положеннями митного законодавства у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі № 520/17756/23 позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Рішення Харківської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000056/2 від 03.02.2023 року.

Визнано протиправним та скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2023/000040.

Стягнуто на користь Приватного підприємства "Торговий дім "Золота миля" (61001, м. Харків, пр. Московський, буд.135-А, РНОКПП 34470937) за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Держмитслужби (місцезнаходження - 61003, м. Харків, вул. Короленко, 16-Б, код ЄДРПОУ - 44017626) витрати зі сплати судового збору у розмірі 5368,00 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень 00 копійок).

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, ненадання належної правової оцінки доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 по справі № 520/17756/23 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ПП «Золота миля»; зобов`язати позивача компенсувати витрати митниці зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про наявність у митного органу підстав для більш детального аналізу умов зовнішньоекономічної операції ПП «ТД «Золота миля» щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості, оскільки під час здійснення співробітником підрозділу митного оформлення митного контролю ЕМД МД UA807200/2023/001007 від 01.02.2023, спрацювали ризики, згенеровані АСАУР щодо можливого заниження митної вартості товарів (додаються), зокрема за кодом 105-2 (Контроль правильності визначення митної вартості).

Просив суд апеляційної інстанції врахувати, що спрацювання АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є обов`язковою до виконання рекомендацією посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи.

Стверджував, що у результаті порівняння задекларованого за ціною угоди рівня митної вартості оцінюваних товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, було встановлено, що заявлений до митного оформлення товар позивача декларується за меншою вартість, аніж наявний ідентичний товар в базі ЄАІС Держмитслужби, зокрема по МД №UA901020/2022/008242 від 11.10.2022, МД № UA100340/2023/310349 від 31.01.2023.

Пославшись на висновок Верховного Суду у постановах від 04.08.2021 по справі №520/3421/19 та № 520/4787/19, переконував, що наявність у ЄАІС ДФС інформації про митну вартість подібних товарів може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Крім того, подані до митного оформлення документи, відповідно до частини другої статті 53 МК України, містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Стверджував, що до митного оформлення позивачем надані платіжні доручення № 250 від 21.11.2022, № 296 від 12.01.2023, на яких відсутня печатка банку та підпис відповідальної особи, що є порушенням вимог постанови Правління НБУ № 216 від 28.07.2008.

Звернув увагу на ненадання декларантом до контролюючого органу каталогів, специфікації, загальних прейскурантів (прайс-листів) виробника товар, інформації про факти митних оформлень за ідентичними та подібними товарами, експортної декларації країни відправлення, договору про надання транспортних послуг.

Зауважив, що надана ПП «ТД «Золота миля» проформа-інвойс не містить умов поставки, а у транзитному документі під кодом 0821 відсутня інформація щодо валюти угоди, суми угоди, умов поставки, а код товару не співпадає з кодом в МД, наданій до митного оформлення.

На думку митного органу декларантом не доведено правильність розподілу транспортних витрат, оскільки в наданому рахунку на оплату транспортних послуг від 26.01.2023 № 1А відсутня інформація щодо вартості експедиторських витрат за межами митної території України. Крім того, позивачем не надано заявку до транспортного договору, зазначену в рахунку на оплату від 26.01.2023 № 1А, а також банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку, що суперечить вимогам наказу МФУ від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».

Таким чином, за результатами проведеного посадовою особою митниці аналізу документів, наданих разом з ЕМД UA807200/2023/001007 від 01.02.2023, було виявлено, що документи позивача не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме, складової, передбаченої п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Вищевикладене обумовило виникнення у посадової особи митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості товару позивача, заявленої у ЕМД UA807200/2023/001007 від 01.02.2023, з яким закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

З огляду на положення ч. 2 ст. 58 МК України 03.02.2023 митницею було прийняте рішення про неможливість визначення митної вартості за першим методом (за ціною угоди), та керуючись статтями 54, 55, 60, 64 МКУ підготовлено рішення про коригування митної вартості оцінюваного товару №UA807000/2023/000056/2 за резервним методом, підстави обрання якого зазначені у графі 33.

Отже, спірне рішення про коригування митної вартості № UA807000/2023/000056/2 винесено на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МК України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, а тому підстави для його скасування відсутні.

У надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. Просив врахувати, що встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідно подати для підтвердження того чи іншого показника. Натомість, 01.02.2023 року митницею було направлено ПП «ТД «Золота миля» запит (Повідомлення) б/н до МД № 23UA007U2, в якому зазначено лише загальний перелік документів, які декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності), в зв`язку з тим, що документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, конкретних обставин, які викликали відповідно сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей, митним органом не зазначено.

Разом з цим, не зважаючи на вказане, позивачем були надані додаткові документи, зокрема, висновок ДП «УКРПРОМЗОВНІШЕКСПЕРТИЗА» № 111 від 02.02.2023р., Акт виконаних робіт б.н від 19.01.2023 на підтвердження транспортних витрат, та платіжні доручення про оплату за товар № 250 від 21.11.2022, № 296 від 12.01.2023 з печатками банку та підписом відповідальної особи на підтвердженням оплати декларованого товару.

Також вказав на порушення відповідачем п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012 р., оскільки рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, містить лише посилання на дату та номер митних декларацій, що були взяті за основу митним органом, однак не містить жодних пояснень, які складові вплинули на формування такої вартості, а також не наведено порівняльних характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Наведене, на думку позивача також свідчить про порушення відповідачем ч. 2 ст. 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення (аналогічна позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 804/6243/14).

Просив врахувати, що декларування позивачем митної вартості товару на рівні, нібито нижчому, ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені іншими митницями, не може розцінюватися як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару, а відтак не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Заперечував проти доводів митного органу щодо відсутності в проформі-інвойсі умов поставки, оскільки ПП «Торговий дім «Золота миля» разом з митною декларацією від 01.02.2023 №23UA007U2 було надано Специфікацію № 12 від 18.11.2022 до Контракту № BO-199-210920 від 21 вересня 2020, п. 4 якої передбачено умови поставки товару, а саме FOB Пасір Гуданг або Танжунг Пелепас, Малайзія (INCOTERMS 2020).

Стверджував, що доводи апелянта щодо відсутності експортної декларації країни відправлення, договору на надання транспортних послуг, каталогів, специфікацій, загальних прейскурантів (прайс-листи) виробника товару не відповідають дійсності, оскільки відповідні документи надавались позивачем разом з митною декларацією від 01.02.2023 №23UA007U2.

Таким чином, декларантом надано вичерпний перелік документів згідно з нормами МК України щодо документального підтвердження складових частин заявленої митної вартості оцінюваного товару за ціною угоди та методу її визначення, на підставі яких можливо визначити всі складові митної вартості оцінюваних товарів за ціною угоди, а резервний метод визначення митної вартості застосовано відповідачем без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 МК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набув статус юридичної особи приватного права, є резидентом України.

01.02.2023 позивачем було подано до Харківської митниці Держмитслужби електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера №23UA07U2 щодо оформлення товару - олія кокосова рафінована, відбілена дезодорована, без зміни хімічного складу у твердому стані, температура плавлення 24,6С, з вмістом вільних жирних кислот 0,053%, в упаковці масою нетто 20кг - 500 картонних коробок - 10 000кг, що надійшов в рамках Контракту № ВО-199-210920 від 21.09.2020р. з Компанією NGO CHEW HONG Edible Oil Pte. Ltd (Сінгапур).

На підтвердження заявленої у митній декларації № 23UA07U2 від 01.02.2023 митної вартості товару, яка становить 16088,41 доларів США та відповідно 588330,80 грн, разом з декларацією позивачем до митного органу були надані наступні документи: сертифікат якості №1677/22 від 23.12.2022; пакувальний лист б/н від 25.12.2022; проформа інвойс від 18.11.2022; інвойс від 25.12.2022; коносамент MAEU223580067 від 02.01.2023; CMR б/н від 25/01/2023; супровідний документ Т1 MRN23PL322080NS5NAVY8 від 26.01.2023; сертифікат походження товару № 06234 від 30.12.2022; платіжне доручення про оплату товару № 250 від 21.11.2022; платіжне доручення про оплату товару № 296 від 12.01.2023; транспортний рахунок № 1А від 26.01.2023; транспортний рахунок № 7 від 13.01.2023; транспортний рахунок НОМЕР_1 від 19.01.2023; транспортний рахунок НОМЕР_2 від 19.01.2023; транспортний рахунок НОМЕР_3 від 19.01.2023; довідка про транспортні витрати б/н від 01.02.2023; прайс-лист б/н від 18.11.2022; калькуляція б/н від 18.11.2022; Контракт № ВО-199-210920 від 21.09.2020; специфікація 12 від 18.11.2022; специфікація 1 від 07.10.2021; специфікація 2 від 06.01.2023; транспортний договір ТО1808 від 18.08.2022; транспортний договір UA00069121 від 20.09.2021; декларація про відсутність ГМО б/н від 25.12.2022; сертифікат виробника б/н від 25.12.2022; лист б/н від 02.01.2023; сертифікат аналізу 1677А/22 від 23.12.2022; інформаційний лист щодо вартості товару б/н від 31/01/2023; експортна декларація J33-2-12009977/22 від 25/12/2022.

01.02.2023 митницею було направлено запит (Повідомлення) декларанту, в якому зазначено, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари та додатково запрошені наступні документи:

1) попередні оформлення ідентичного товару;

2) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

5) закупочні документи у виробника товару (сировини): декларація, рахунки, контракти, тощо;

6) документи щодо транспортних витрат (платіжні документи, банківські документи щодо здійснення оплати);

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) каталоги, специфікації, пропозиції, прейскуранти (прайс-листи на умовах ЕХW) виробника товару на дату специфікації або інвойсу;

9) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (ДП "Держзовнішінформ", ДП "Укрпромзовнішекспертиза"), та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

03.02.2023 (вих. № 23/12/24) ПП "Торговий Дім "Золота Миля" були надані митному органу пояснення в яких зазначено, що згідно наданих декларантом документів можливо визначити всі складові митної вартості оцінюваних товарів за ціною угоди, а декларантом надано вичерпний перелік документів згідно норм Митного кодексу України щодо підтвердження складових частин заявленої митної вартості оцінюваного товару за ціною угоди та методу її визначення. Щодо запрошених додаткових документів, повідомлено наступне: попередні оформлення ідентичного товару є в базі данних митниці; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається ПП "Торговий дім "Золота миля" не укладало; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту) відсутні; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів не укладались; відсутні закупочні документи у виробника товару (сировини): декларація, рахунки, контракти; документи щодо транспортних витрат (платіжні документи, банківські документи щодо здійснення оплати) надавались та додатково надаються; копію митної декларації країни відправлення було надано у пакеті документів до ВМД; прайс-лист було надано у пакеті документів до ВМД; надається висновок ДП "Укрпромзовнішекспертиза" № 111 від 02.02.2023, згідно з яким рівень ціни на кокосову олію, що імпортується згідно з специфікацією № 12 від 18.11.2022 до Контракту № ВО-199-210920 від 21.09.2020 відповідають кон`юнктурі ринку станом на грудень 2022 року.

03.02.2023 Харківською митницею Держмитслужби було відмовлено у оформленні (випуску) товарів, складено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807200/2023/000040 та прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000056/2 від 03.02.2023.

Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до ст. 64 МК України. Розрахунок митної вартості складає 2,20 USD/кг.

Джерелом інформації для даного рішення стала наявна в митному органі інформація за фактом митних оформлень ЄАІС: МД № UA901020/2022/008242 від 11.10.2022, МД №UA100340/2023/310349 від 31.01.2023.

Підставою для прийняття оскаржуваних рішень слугувало твердження відповідача про спрацювання модуля АСАУР, недостатність поданих документів для визначення складових митної вартості, наявності розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, зокрема:

- задекларований рівень митної вартості товару нижче, ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені іншими митницями ДМСУ раніше;

- до митного оформлення надані платіжні доручення № 250 від 21.11.2022, № 296 від 12.01.2023, на яких відсутня печатка банку та підпис відповідальної особи, що є порушенням вимог постанови Правління НБУ № 216 від 28.07.2008;

- відсутні каталоги, специфікації, загальні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- наявні факти митних оформлень за ідентичними та подібними товарами;

- проформа-інвойс не містить умов поставки;

- транзитний документ під кодом 0821 не містить умов поставки, валюту угоди, суму угоди, код товару не співпадає з кодом в МД, наданій до митного оформлення;

- відсутня експортна декларацію країни відправлення;

- відсутній договір про надання транспортних послуг;

- декларантом не доведено правильність розподілу транспортних витрат: в наданому рахунках на оплату транспортних послуг від 26.01.2023 № 1А відсутня інформація щодо вартості експедиторських витрат за межами митної території України, тобто можливо не включені всі складові до розрахунку митної вартості;

- відсутня заявка до транспортного договору, зазначена в рахунку на оплату від 26.01.2023 №1А;

- відсутні банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку, що суперечить вимогам наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення".

В подальшому, позивач виконав владні вимоги митниці і з метою уникнення простою подав нову вантажну митну декларацію № 23UA07U2 від 03.02.2023, де зазначив обчислений митницею показник митної вартості товару.

Проте, не погодившись із вищевказаними рішеннями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки відповідачем під час судового розгляду не спростовано правильність визначення позивачем митної вартості за основним методом, а також не підтверджено належними доводами наявність у поданих ПП «ТД «Золота миля» документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, а відтак відсутні підстави для коригування митної вартості.

Судом зазначено, що у порядку ч.1 ст. 55 МК України митний орган приймає рішення про визначення митної вартості товару і у силу ч.2 ст.2 КАС України останнє повинно бути обґрунтовано належними юридичними і фактичними мотивами, до яких не належить неправильність первісного визначення митної вартості товару платником, адже ця подія є виключно приводом для ініціювання процедури консультацій, а не єдиною і достатньою підставою для прийняття остаточного управлінського рішення.

Судом враховано, що текст спірного рішення про коригування митної вартості товару, не містить відомостей ані про подібність товарів за поданою позивачем митною декларацією з товарам за іншими митними деклараціями, ані про схожість умов поставки. Зазначені відповідачем вантажно-митні декларації № UA901020/2022/008242 від 11.10.2022, №UA100340/2023/310349 від 31.01.2023 не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність з товарами, що ввозились позивачем та умовами їх поставки.

За висновком суду відсутність установленого адміністративним органом із дотриманням визначеної законом процедури та доведеного поза розумним сумнівом факту подібності товару та/або факту подібності умов імпорту не дозволяє використовувати у різних господарських операціях рівні показники митної вартості товару.

Судом відхилено твердження відповідача про відсутність каталогів, специфікацій, загальних прейскурантів (прайс-листів) виробника товару, експортної декларації країни відправлення, договору про надання транспортних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено надання декларантом повного пакету документів для визначення заявленої митної вартості товару.

Стосовно відсутності банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, не відображення в рахунку на оплату транспортних послуг від 26.01.2023 №1А інформації щодо вартості експедиторських витрат, а також заявки до транспортного договору, суд, пославшись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14, зазначив, що заявником надано до митного оформлення відповідну довідку щодо вартості витрат на транспортування та інші документи, що підтверджують витрати на транспортування. Довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

За висновками суду, твердження митниці про відсутність печатки банку та підпису відповідальної особи в платіжних дорученнях № 250 від 21.11.2022, № 296 від 12.01.2023 спростовуються матеріалами справи.

Крім того, судом зазначено, що відповідачем не надано до суду доказів того, що інші обставини (відсутність в проформі-інвойсу умов поставки; супровідний документ Т1 MRN23PL322080NS5NAVY8 від 26.01.2023 не містить умов поставки, валюту угоди, суму угоди, код товару не співпадає з кодом в МД, наданій до митного оформлення) впливають на митну вартість імпортованого позивачем товару.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 р. № 4495-VI, що набрав чинності з 01.06.2012 р. (далі по тексту МК України).

Положеннями ч. 1 ст. 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МК України).

Положеннями ч. 2 та 3 ст. 257 МК України визначено, що електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Митна декларація та інші документи, подання яких митним органам передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.

На виконання пп. «ж» п. 5 ч. 8 ст. 257 МК України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів, зокрема відомості про товари: митна вартість товарів та метод її визначення.

Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (ч. 5 ст. 58 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні використовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю ( ч. 5 ст. 54 МК України).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості ( ч. 6 ст. 54 МК України).

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів..

За правилами ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

За правилами ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи..

Водночас за приписами ч.3 ст.53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. (ч. 6 ст. 53 МК України).

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості № UA807000/2023/000056/2 від 03.02.2023 підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості та її коригування вказано, що задекларований рівень митної вартості товару нижче, ніж рівень митної вартості на подібні товари, оформлені в митному відношенні іншими митницями ДМСУ раніше.

В обґрунтування причин невизнання заявленої декларантом митної вартості, а також неможливості її визначення відповідно до вимог ст.ст. 54, 55, 57, 58, 59 МК України, відповідач вказав на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МК України, з посиланням на те, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а документи, які подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МК України, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом ненадано всіх витребуваних додаткових документів, передбачених ст. 53 МК України.

За твердженням відповідача подані позивачем документи мають розбіжності, що впливають на правильність визначення митної вартості, зокрема платіжні доручення № 250 від 21.11.2022 , № 296 від 12.01.2023 не містять печатки банку та підпису відповідальної особи, що є порушенням вимог постанови Правління НБУ № 2016 від 28.07.2008.

Також митним органом зазначено про ненадання прайс-листа виробника товару, закупочних документів, інформації щодо угод на ідентичні та подібні товари, даних щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв?язку з продажем на митній території України, даних щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування.

Крім того, відповідач посилався у спірному рішенні на ненадання декларантом (відсутність у розпорядженні митного органу) інформації та документів, які мали вплив на процес формування ціни товару (матеріал та витрати, понесені виробником у зв`язку з виробництвом товарів, витрати на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України).

Джерелом інформації для даного рішення та коригування митної вартості за другорядним методом (резервним) у відповідності до статті 64 МК України зазначено МД № UA100340/2023/310349 від 31.01.2023, МД № 901020/22/8242 від 12.10.2022 (розрахунок митної вартості: 1: 2,20 $/кг.* 10000,000 кг = 22000,00 USD).

Колегія суддів зазначає, що порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Однак, як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості від 03.02.2023 наведеного вище, відповідач, обґрунтовуючи застосування другорядного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, обмежився лише посиланням на номер та дату митних декларацій, які було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів.

Колегія суддів зауважує, що не зазначення у спірному рішенні порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом додатково свідчить про необґрунтованість зроблених коригувань митної вартості.

З приводу відсутності даних щодо витрат про навантаження, вивантаження, транспортування, страхування, понесених в Україні та до місця перетинання митного кордону України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до контракту № ВО-199-210920 від 21.09.2020, укладеного між позивачем та компанією NGO CHEW HONG EDIBLE OIL PTE, Ltd, поставка товару здійснюється на умовах правил Інкотермс-2010 і визначається, як FOB, будь-який порт Малайзії, якщо інші умови поставки не вказані в специфікації (п. 5.1).

Згідно з п. 5.3 вищевказаного контракту всі витрати, пов?язані з виконанням цього контракту на території країни продавця - несе продавець, на території країни покупця - покупець.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за правилами Інкотермс 2010 термін "франко-борт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. З цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом.

Продавець зобов`язаний здійснити завантаження товару на борт судна, призначеного продавцем, у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами, в названому порту відвантаження, у спосіб, що відповідає звичаям порту.

Продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.5, нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження.

Продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.6:

- нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження;

- сплатити, коли це належить, витрати експортних митних процедур, а також усі мита, податки та інші збори, що підлягають сплаті при експорті товару.

З наведеного слідує, що за умовами терміну FOB на продавця покладаються обов`язки з митного очищення товару для експорту і всі витрати до перетину товаром поручнів борта судна в порту країни-експортера, а також витрати із завантаження товарів на судно.

Зі змісту специфікації № 12 до контракту № ВО-199-21-0920 від 21.09.2020 вбачається, що умови поставки сторони визначили, як FOB Пасир Гуданг або Танжунг Пелепас, Малайзія.

Відповідно до пакувального листа від 25.12.2023, інвойсу № поставку товару здійснювалась з порту Танжунг Пелепас, Малайзія до порту Гданськ, Польща.

Отже, враховуючи визначені сторонами контракту умови поставки, позивач мав понести витрати, пов`язані із транспортуванням товару з порту Танжунг Пелепас, Малайзія до митного кордону України.

Так, зі змісту картки відмови в прийнятті митної декларації № UA807200/2023/000040 вбачається, що серед переліку наданих декларантом документів зазначено про надання ним до митного оформлення автотранспортної накладної б/н від 25.01.2023, рахунків-фактур про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно експедиційні послуги № 1А від 26.01.2023; № від 19.01.2023, № від 19.01.2023, № від 19.01.2023, № 7 від 13.01.2023, документу, що підтверджує вартість перевезення товару (довідка про транспортні витрати) б/н від 01.02.2023, договору (контракту) на перевезення ТО1808 від 18.08.2022, договору (контракту) на перевезення UA00069121 від 20.09.2021.

Дослідивши вказані документи, копії яких містяться в матеріалах справи, колегією суддів встановлено, що між позивачем та Maersk A/S (перевізник) укладено договір на перевезення зовнішньоторговельних вантажів від 20.09.2021 № UA00069121 (а.с. 62 т. 1), згідно з яким перевізник приймає на себе зобов`язання здійснити на суднах ліній Maersk та Safmarine (тут і далі окремо та разом пойменовані як Лінія) перевезення вантажів замовника в ISO-стандартних 20-ти, 40-а і/або 45-ти футових контейнерах відповідно до інструкцій Замовника на взаємно погоджених ставках, термінах і умовах через порт Чорноморськ (або інші порти) на/з будь-який порт (місце) вивантаження (призначення) або навантаження відповідно до розкладу Лінії, а також надавати Замовнику у тимчасове користування зазначені контейнери з вантажами Замовника (п. 2.1).

Сторони визначили, що плата (фрахт) та інші належні ставки і збори за перевезення вантажів по кожному конкретному перевезенню встановлюються згідно з тарифами Лінії, діючими на момент початку перевезення, та фіксуються у відповідних рахунках Перевізника (п. 2.2).

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем було надано коносамент МАЕU 223580067 від 02.01.2023, яким підтверджується отримання перевізником Maersk A/S вантажу з задекларованим позивачем товаром.

Також в матеріалах справи наявні рахунки (import invoice) від 19.01.2023 ( а.с. 40-43 т. 1) з яких судом апеляційної інстанції встановлено, що місцем отримання товару зазначено Tanjung Pelepas, а місцем доставки Gdansk, номер контейнера НОМЕР_4 . Варто зазначити, що номер контейнера відповідає експортній митній декларації від 25.12.2022 j33-2-12009977/22 (а.с. 77 т. 1).

Загальна вартість транспортних витрат пов`язаних з перевезенням товару з порту Малайзії до Гданську (Польща) за рахунками від 19.01.2023 № № , № складає 1320,3 USD ( 1006,00 +44,00+ 270,30).

В подальшому, послуги з експедирування, перевантаження та митного оформлення в портах Польщі було отримано позивачем від "ARKANAR d.o.o.", Republik of Slovenia (надалі іменується «Виконавець»), юридична особа, відповідно до умов договору надання послуг № ТО1808 від 18.08.2022, згідно з яким Виконавець, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України зобов?язується за дорученням другої сторони за плату надати останньому послуги в портах Польщі, які включають, зокрема, але не виключно: портове експедирування, у тому числі з оплатою лінійних портових зборів; вантажно-розвантажувальні роботи в порту, оформлення транзитної декларації Т1, оформлення місцевого санітарного релізу, перетарку вантажу з контейнера в автомобільний транспорт, зберігання товару в порту.

Згідно з п. 1.3 вказаного договору конкретний перелік та обсяг послуг, які надаватимуться в межах даного Договору кожного разу визначаються Виконавцем в Інвойсах, які у разі їх оплати Замовником стають частиною даного Договору.

Так, відповідно до інвойсу № 7 від 13.01.2023 позивачу надані послуги з експедирування, перевантаження та митного оформлення Т1 на суму 2000Є.

На підтвердження транспортних витрат, пов`язаних з перевезенням вантажу з порту Гданська (Польща) до пункту митного оформлення м. Ягодин, позивачем надано рахунок на оплату, виставлений ФОП ОСОБА_1 , № 1А від 26.01.2023, згідно з яким вартість транспортних послуг за маршрутом м. Гданськ Польща- Ягодин, а/ль НОМЕР_5 п/п НОМЕР_6 складає 59644,35 грн.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність в рахунку № 1А від 26.01.2023 інформації щодо вартості експедиторських витрат за межами території України не відповідає дійсності, оскільки у вказаному документі відображено інформацію про надані послуги з транспортного перевезення, а експедиторські послуги в портах Польщі, отримані позивачем в межах договору надання послуг № ТО1808 від 18.08.2022.

Крім того, вищенаведені висновки митного органу не були покладені в основу прийняття спірного рішення, а відтак не можуть бути враховані під час вирішення питання правомірності коригування митної вартості товару позивача.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем надано в повному обсязі документи на підтвердження транспортування та відвантаження товару протягом всього шляху перевезення з порту Малайзії до пункту митного контролю м. Ягодин.

Крім того, варто зазначити, що до митного органу позивачем надавалась довідка про загальні транспортні витрати від 03.02.2023 за вантаж, який постачається згідно інвойсу № від 25.11.2022 по контракту №ВО-199-21920 від 21.09.2020, згідно з якою загальна вартість транспортування складає 188270,67 грн.

При цьому, варто вказати, що по інвойсу № від 25.11.2022 на виконання умов контракту №мВО-199-21920 від 21.09.2020 та згідно специфікації №12 на адресу ПП «ТД «Золота Миля» позивачу одночасно поставлялось два види товару, а саме :

- рафінована відбілена дезодорована кокосова олія 500 мішків, 10000 кн на суму 13530 дол. США;

- гідрогенізована кокосова олія 500 мішків, 10000 кг на суму 14540 дол. США.

Отже, враховуючи, що у даному випадку здійснювалась поставка одночасно двох товарів в однаковому обсязі в одному контейнері, вартість транспортних витрат за перевезення спірного декларованого позивачем товару (рафінована відбілена дезодорована кокосова олія) складає 94123,34 грн (половина від 188270,67 грн), яка і була включена позивачем до митної вартості товару при поданні МД № 23UA07U2.

В контексті спірних правовідносин доцільно вказати, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначено вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому надані позивачем документи при митному оформленні товару, є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14.

Отже, відсутність заявки до транспортного договору, зазначеної в рахунку на оплату №1А від 26.01.2023 та банківських, платіжних документів, про які вказав відповідач в апеляційній скарзі, жодним чином не свідчить про непідтвердження декларантом розміру витрат, які він поніс чи очікує понести у зв`язку з транспортуванням товару до митного кордону України.

Таким чином, посилання митного органу у рішенні про коригування митної вартості від 03.02.2023 на відсутність даних щодо витрат про навантаження, вивантаження, транспортування, понесених в Україні та до місця перетинання митного кордону України спростовується наданими декларантом до митного оформлення документами, отримання митним органом яких підтверджується змістом вказаної вище картки відмови №UA807200/2023/000040.

Колегія суддів також вважає такими, що не відповідають дійсності доводи митного органу щодо відсутності в платіжних дорученнях № 250 від 21.11.2022 , № 296 від 12.01.2023 печаток банку та підпису відповідальної особи, оскільки додані ПП «ТД «Золота миля» до позову вищевказані документи (а.с. 36, 37 т.1) містять вищевказані реквізити.

Доказів того, що до митного оформлення позивачем подавались інші документи, без належних реквізитів, відповідачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання митного органу на ненадання позивачем прайс-листа виробника товару, закупочних документів, оскільки змістом спірної картки відмови підтверджується, що прайс-лист виробника товару б/н від 18.11.2022 був наявний у розпорядженні відповідача.

Крім того, відсутність загального прайс-листа від виробника товару не може бути підставою для коригування митної вартості товару, оскільки останній не є основним документом відповідно до частини 2 статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів; це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців і жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17, від 02 червня 2022 року у справі № 460/2674/20.

Посилання в оскаржуваному рішенні на відсутність у розпорядженні митного органу інформації щодо угод на ідентичні та подібні товари, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що суперечать вимогам ст. 53 МК України, якою визначено вичерпний перелік документів, які має подавати декларант для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки жодним пунктом вказаної норми не передбачено подання такого виду документу.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про ненадання декларантом ПП «ТД «Золота миля» експортної декларації спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема змістом оскаржуваної картки відмови, якою підтверджено наявність у розпорядженні митного органу на час спірного розмитнення товару митної декларації країни відправлення від 25.12.2022 j33-2-12009977/22.

Щодо доводів апелянта про відсутність в проформі-інвойсі умов поставки, колегія суддів зазначає, що у даному випадку документом, яким визначаються умови поставки є саме контракт №ВО-199-210920 від 21.09.2020, згідно з п. 5.1 якого умови поставки товару розуміються згідно з правилами Інкотермс-2010 і визначаються, як FOB, будь-який порт Малайзії, якщо інші умови поставки не вказані в специфікації.

Враховуючи, що до митного оформлення позивачем надавався вищевказаний контракт і специфікація № 12, відповідно до якої і здійснювалась поставка товару, та яка містить відомості про кількість товару, його вартість, умови поставки (п. 3 та п. 4 Специфікації № 12 до контракту № ВО-199-210920 від 21.09.2020 (а.с. 55 т. 1)), слід дійти висновку про можливість контролюючого органу встановити умови на яких здійснювалась поставка товару ПП «ТД «Золота миля».

Відтак, відсутність в будь-яких інших документах умов поставки не може слугувати підставою для невизнання митним органом митної вартості товару, визначеної декларантом за ціною контракту.

Щодо посилання митного органу на наявність фактів митних оформлень за ідентичними та подібними товарами колегія суддів зазначає, що наявність в базі даних ЄАІС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.

Аналогічних Висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04.09.2018 у справі № 814/2659/16, у постанові від 21.08.2018 у справі № 804/7845/17, у постанові від 07.12.2018 у справі №809/4367/15, від 19.03.2021 по справі № 820/5525/16, які колегія суддів, враховуючи вимоги ч.5 ст. 242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що документи ПП «ТД «Золота миля», які подані до митного оформлення, не містили жодних розбіжностей, які б вплинули на правильність визначення позивачем митної вартості задекларованого товару, однак митним органом не було надано їм належного аналізу та оцінки, як і не наведено мотивів, на підставі яких вказані документи та доводи позивача не взяті до уваги під час ухвалення рішення про коригування митної вартості товару.

Під час перегляду даної справи суд апеляційної інстанції враховує, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушення принципу поділу влади. Звідси висновується, що адміністративний суд аналізує рішення контролюючого органу, ухвалене, в даному випадку, за результатами митних заходів і процедур, виключно на предмет його відповідності вимогам частини другої статті 2 КАС України.

На підставі аналізу вказаних документів у сукупності з іншими документами, поданими позивачем під час митного оформлення оцінюваного товару, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, з огляду на наявність розбіжностей в документах.

Таким чином, під час апеляційного перегляду справи Харківською митницею не доведено, що використані декларантом відомості не підтверджені документально, а подані документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України, не містили обов`язкових відомостей, необхідних для правильного визначення митної вартості товару.

Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів лише з посиланням на те, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних пояснень щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для витребування додаткових документів та для коригування заявленої декларантом митної вартості.

З приводу обраного відповідачем методу визначення митної вартості колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначену в оскаржуваному рішенні від 03.02.2023 відкориговану митну вартість визначено відповідачем за шостим (резервним) методом на підставі наявної в митного органу інформації, яка міститься в МД № UA100340/2023/310349 від 31.01.2023, МД № 901020/22/8242 від 12.10.2022.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.64 МК України, якою урегульовано питання визначення митної вартості за шостим (резервним) методом, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 по справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Проте, застосовуючи резервний метод визначення митної вартості шляхом використання вищевказаних митних декларацій, митним органом не наведено жодних пояснень зроблених коригувань.

Резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості.

При цьому, відповідачем не наведено ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду обставин на підтвердження неможливості застосування таких методів визначення митної вартості товару, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів тощо.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, колегією суддів з долученої відповідачем до матеріалів справи МД № UA100340/2023/310349 від 31.01.2023 встановлено, що товар за вказаною декларацією ввозився з Польщі на умовах поставки CIF, в той час як задекларований позивачем товар поставлявся з Малайзії на умовах FOB, що в свою чергу могло значно вплинути на формування митної вартості товару. Крім того, по МД № 901020/22/8242 від 12.10.2022 обсяг поставки значно відрізнявся від обсягу поставки по спірній МД 23UA07U2, що також мало бути враховано митним органом.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення вимог ст. 58 Митного кодексу України здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору, як за основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів UA807000/2023/000056/2 від 03.02.2023, винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту картки відмови UА 807200/2023/000040 від 03.02.2023 у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, вбачається, що остання містить вимоги, виконання яких забезпечує митне оформлення - подання нової МД з урахуванням відомостей, наведених у рішенні про коригування митної вартості.

Тобто, подання нової митної декларації не було для декларанта повністю добровільним.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист права здійснити митне оформлення за митною вартістю, визначеною ним самостійно, а також інтересом, який полягає у одержанні правових підстав для повернення митних платежів, сплачених у зв`язку з прийняттям відповідачем спірного рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Таким чином, у випадку, коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у ст. 301 МК України, ст. 43 Податкового кодексу України та статті 45 Бюджетного кодексу України. Відтак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав належний спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.04.2018 по справі № 820/2014/17.

З огляду на вказане, картка відмови UA807200/2023/000040 від 03.02.2023 у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів, яка винесена відповідачем у зв`язку з прийняттям спірного рішення про коригування митної вартості, яке визнано судом протиправним, підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 у справі № 520/17756/23 є законним та обґрунтованим, отже підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги - без задоволення.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст. 241 ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Харківської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 по справі № 520/17756/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій