Справа № 947/35893/23
Суддя: Калініченко Л. В.
Дата ухвалення: 2024-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-а/947/34/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

за участю секретаря Матвієвої А.В.,

за участі:

представника позивача Боличевського Сергія Петровича,

представника відповідача Некришева Євгенія Андрійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови

про накладення адміністративного стягнення

по справі про адміністративне правопорушення

у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

зафіксоване не в автоматичному режимі

серії ЕАТ №8069053 від 03.11.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8069053 від 03.11.2023 року та закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП, а саме за перевищення швидкості руху на 54 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 ПДР під час руху на ділянці 425 км. траси «Одеса-Київ». Однак, позивач вказує, що зазначені обставини інспектором патрульної поліції у спірній постанові не відповідають дійсності, оскільки на ділянці 424-427 км. траси «Одеса-Київ» відсутні обмеження руху передбачені дорожніми знаками 3,29 та 3,31, а допустима швидкість руху на цій ділянці дорозі визначена не більше 110 км/год. За наслідком чого, позивач стверджує, що рухаючись на ділянці 425 км. траси «Одеса-Київ» зі швидкістю 104 км/год, ним не було порушено жодних вимог ПДР, а спірна постанова підлягає скасуванню.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, адміністративну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.11.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху.

16.11.2023 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшла від представника позивача заява про усунення недоліків, до якої представником надано документ на підтвердження сплати судового збору.

Оглянувши надані до суду документи, суддею встановлено, що позивачем належним чином усунуті недоліки поданої заяви, а позовна заява відповідає вимогам ст. 160, 161 КАС України.

За наслідком чого, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29.11.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Одночасно вказаною ухвалою судді витребувано з Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції належним чином завірені копії усіх доказів, що стосуються оскаржуваної постанови в цій справі, у тому числі: копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8069053 від 03.11.2023 року, копію письмових пояснень позивача з приводу правопорушення, якщо вони ним надавались, копії письмових пояснень свідків з приводу правопорушення, якщо такі пояснення відбирались, а також копії всіх відеозаписів оскаржуваного правопорушення, які були зроблені за допомогою відеокамер, що розташовані на одязі патрульних поліцейських та в автомобілі патрульних поліцейських.

08.12.2023 року до суду від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву з витребуваними судом докази, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , з посиланням на його безпідставність.

В обґрунтування відзиву представник відповідача посилається на те, що 03 листопада 2023 року о 10 год. 50 хв. в ході виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції, інспектором роти ТОР Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції ОСОБА_2 за адресою: Одеська область, 425 км. автомобільної дороги «Київ-Одеса» було виявлено транспортний засіб «HONDA CIVIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався зі швидкістю 104 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.», перевищивши максимальне обмеження швидкості на 54 км/год., чим порушив п. 12.9.б) Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Відповідач зазначає, що вищезазначене адміністративне правопорушення було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів ТruСАМ LTI 20/20 №ТС000346 та підтверджується відеозаписами та роздруківкою із вищезазначеного лазерного вимірювача швидкості руху « Q5000 1103 104917», а також, витягами з відеозаписів з портативних відеореєстраторів інспекторів «№471812» та «№471188».

Представник зазначає у відзиві, що на роздруківці файлу з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000346 чітко зазначено: дата здійснення вимірювання швидкості руху транспортного засобу 03/11/2023; швидкість з якою рухався транспортний засіб під керуванням позивача 104 км/год.; дистанція на яку здійснювалося вимірювання швидкості руху транспортного засобу 128,0 м.; серійний номер лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів ТС000346, а також інша інформація.

Відтак, представник відповідача вказує, що відповідно до покладених на поліцію завдань, інспектор належним чином відреагував на виявлене позивачем порушення Правил дорожнього руху та, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зупинив транспортний засіб «HONDA CIVIC», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_1 , у відповідності до встановленого законом порядку здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП.

В судовому засіданні 05.02.2024 року представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.02.2024 року заперечував проти задоволення вказаного позову, з посиланням на його необґрунтованість, а також з посиланням на те, що на поданих до відзиву на позовну заяву роздруківках файлу з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000346 чітко зазначені координати місця руху транспортного засобу, яким керував позивач, що відповідає зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год.».

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 листопада 2023 року о 10 год. 50 хв. інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Гречко Романом Анатолійовичем здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за наслідком чого винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8069053, якою визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1700,00 грн.

Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що 03.11.2023 року о 11 годині 02 хвилин ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по Одеській області, Роздільнянський район, с. Єреміївка, 425 км., здійснював рух зі швидкістю 104 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год», чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 54 км/год., що є порушенням п.12.9.б ПДР, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, 30.3, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.4 ст.122 КУпАП. Також у постанові зазначено, що швидкість руху вимірювалась технічним засобом TruCAM №ТС000346 пвр 471812; 471188.

ОСОБА_1 будучи незгодним з вказаною постановою винесеною відносно нього, звернувся до суду з даним позовом.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КУпАП оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Відповідно до ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі, зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такої постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частиною 2 статті 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, з аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що особа відносно якої винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення зокрема у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право на альтернативне оскарження такої постанови, а саме:

- шляхом звернення зі скаргою до органу, який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення в порядку ст. 288 КУпАП;

- шляхом звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (КАС України), з особливостями, встановленими цим Кодексом (КУпАП).

Як вбачається, позивач будучи незгодним з винесеною стосовно нього постановою, обрав спосіб захисту свої прав та інтересів, шляхом звернення до районного у місті суду.

Згідно з ч. 1ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1ст. 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За змістом ч. 1ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Судом встановлено, що позивачем пред`явлено позов 13.11.2023 року щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення від 03.11.2023 року, а відтак в межах передбаченого законом десятиденного строку для вчинення відповідної процесуальної дії.

За наслідком викладеного, розгляд справи здійснюється у відповідності до вимог КАС України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно п. 1.1. ПДР , ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Пунктом 12 Правил визначено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (12.1.).

У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. (п. 12.4.).

Пункт 12.6. Правил передбачає, що поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю:

ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Згідно п. 8.1 Правил, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 33 Правил встановлені заборонні знаки, якими зокрема є:

3.29 Обмеження максимальної швидкості. Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знаку.

3.31 Зона обмеження максимальної швидкості. Забороняється в зоні (населений пункт, мікрорайон, зона відпочинку тощо) рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знаку.

Пунктом 12.9 Правил передбачено, що водієві забороняється зокрема б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Відповідальність зокрема за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг передбачено ч.4 ст. 122 КУпАП, якою встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП , особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу..

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

З урахуванням роз`яснення п.п. 4,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 року "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачено адміністративну відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку та обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, строк оскарження постанови якщо оскаржувалася до вищестоящого органу обчисляється з наступного дня після прийняття цим органом рішення за скаргою.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У постанові від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17 Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Приймаючи вказані обставини, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, у відповідності до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП та піддано адміністративному стягненню, за перевищення швидкості руху на 54 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год», під час руху на транспортному засобі на ділянці 425 км., Одеська область, Роздільнянський район, с. Єреміївка, що є порушенням п.12.9.б ПДР.

В судовому засіданні представниками сторін було визнано та визначено, що спірним місцем адміністративного правопорушення є 425 км., Одеської області, Роздільнянський район, с. Єреміївка, автомобільна дорога «Одеса-Київ», М-05, рух в напрямку міста Київ.

Також відповідачем було підтверджено, що зазначена автомобільна дорога розташована поза населеним пунктом с. Ємереміївка, а прив`язка до нього здійснюється, як до найближче розташованого населеного пункту до автомобільної дороги.

В судовому засіданні судом також встановлено, що допустима швидкість руху для легкових транспортних засобів на вищезазначеній ділянці автомобільної дороги «Одеса-Київ», М-05, поза межами зони обмежувальних дорожніх знаків та населених пунктів, допускається не більше 110 км/год.

Під час розгляду справи, представник відповідача будучи незгодним з заявленими позивачем вимогами та заперечуючи проти розгляду справи надав до суду відзив на позовну заяву, а також витребувані судом докази на виконання ухвали суду від 29.11.2023 року.

До вказаного відзиву представником відповідача надано роздруківку файлу з лазерного вимірювача швидкості руху TruCAM №ТС000346, яким здійснено вимірювання швидкості руху транспортного засобу під час керування позивачем, з якої вбачається, що остання містить інформацію: про дату 03.11.2023 року; зафіксовану швидкість руху в 104 км./год.; зображення транспортного засобу з визначеним дорожнім номером НОМЕР_1 ; дистанцію на якій здійснювалось вимірювання швидкості руху: 128,0 м.; відомості щодо розташування пристрою TruCAM (широта та долгота).

Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові, інспектором патрульної поліції також зазначено, що вимірювання швидкості транспортного засобу, яким керував позивач, здійснювалось лазерним вимірювачем швидкості TruCAM №ТС000346, пвр. 471812, 471188, який пройшов повірку, чинну до 05.09.2024, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/28265 від 05.09.2023 року.

Відповідно до вказаного свідоцтва, діапазон вимірювань швидкості становить від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ±2 км/год до 200 км/год; ±1 км/год в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Приймаючи викладене, суд вважає вказані докази належними та такими, що підтверджують факт руху автомобіля з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », яким керував позивач, зі швидкістю 104 км/год. на ділянці 425 км., Одеської області, Роздільнянський район, с. Єреміївка, автомобільна дорога «Одеса-Київ», М-05, рух в напрямку міста Київ.

Поряд з цим, представник позивача вказує, що на 425 км. де було здійснено вимірювання швидкості руху транспортного засобу, яким керував позивач, відсутня дія дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год», оскільки згідно фактичного розташування дорожніх знаків 3.29,3.42 на трасі Е95 «Одеса-Київ» з 429 км по 424 км траси в напрямку руху Київ, дорожній знак 3.29 розташований на 429 км та 428 км траси, дорожній знак 3.42 встановлений між 428 км та 427 км траси (ближче до 428 км). За наслідком чого, оскільки з 427 км по 425 км відсутні будь які дорожні знаки які обмежують швидкість руху, представник позивача стверджує, що позивач здійснював дорожній рух в межах допустимої швидкості до 110 км/год.

В спростування вказаних обставин, представник відповідача надав до суду лист Служби автомобільних доріг в Одеській області від 19.04.2021 року за №01-12 50/12.

З вказаного листа вбачається, що дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" на км 428 автодороги М-05 Київ-Одеса встановленні згідно тимчасової схеми організації дорожнього руху на період капітального ремонту автодороги М-05 Київ-Одеса, км 427+184 - км 429+875 (транспортна розв`язка). Схема погоджена Управлінням патрульної поліції в Одеській області листом від 06.07.2020р. № 12364/41/13/07/02-2020). Дорожні знаки 5.70 "Фото-,відеофіксування порушень Правил дорожнього руху" з табличкою 7.2.1 "Зона дії" встановлені на початку серпня дорожньою підрядною організацією ТОВ "Автомагістраль-Південь на автодорозі М-05 Київ-Одеса, км 380+000 (праворуч) - км 440+000 (ліворуч) та км 442+000 (праворуч) - км 463+000 (ліворуч) згідно листа Управління патрульної поліції в Одеській області від 28.07.2020р. №14101/41/13/07/02- 2020.

Досліджуючи надану до вказаного листа Схем, судом встановлено, що на ній зображено встановлення дорожнього знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", після якого встановленого наступний дорожній знак 3.42 «Кінець усіх заборон і обмежень визначає одночасно кінець дії усіх заборон і обмежень, що запроваджені одним або кількома заборонними дорожніми знаками 3.20, 3.25, 3.27, 3.29, 3.31, 3.33-3.38, 3.44, 3.45». Зазначена схема не містить інформації про відстань, на якому саме кілометрі автомобільної дороги встановлені вищевказані дорожні знаки.

Поряд з цим, враховуючи відповідь Служби автомобільних доріг в Одеській області від 19.04.2021 року за №01-12 50/12, вбачається, що дорожні знаки 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" встановлені та діють на автомобільній дорозі М-05 саме з км. 427+184 по км. 429+875 (транспортна розв`язка).

Будь-яких доказів на підтвердження того, що на 425 км. автомобільної дороги М-05 «Одеса-Київ» діє обмеження швидкості руху на підставі дорожнього знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", стороною відповідача до суду не надано.

Щодо доводів представника відповідача про можливе допущення технічної помилки в зазначенні кілометра де здійснювалось порушення позивачем швидкості дорожнього руху, з посиланням на те, що відповідна помилка не впливає на підтвердження факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, оскільки у роздруківці з лазерного вимірювача швидкості TruCam чітко визначені координати місця вчинення позивачем адміністративного правопорушення, судом не приймаються, оскільки стороною відповідача не виконано свого обов`язку з доведення викладених доводів належними доказами та не надано до суду жодного доказу на підтвердження визначення місцевості та відстані автомобільної дороги за вказаними у роздруківці географічними координатами, як і доказів, що місцевість за даними координатами підпадає під дію дорожнього знаку 3.29 "Обмеження максимальної швидкості".

Будь-яких інших доказів відповідачем на підтвердження перевищення позивачем швидкості руху на 54 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29, чим порушено п.12.9.б ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.4 ст.122 КУпАП, до суду не надано.

За наслідком чого, суд доходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч.2 ст.77 КАС України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду не надано.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 9 та статті 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП посадова особа у визначеному законом порядку встановлює винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

За наслідком чого, враховуючи недоведеність відповідачем належними доказами вчинення позивачем перевищення швидкості руху на 54 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29, чим порушено п.12.9.б ПДР, суд вважає безпідставними доводи відповідача про наявність підстав для визнання ОСОБА_1 винним у інкримінованому йому адміністративному правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст. 122 КУпАП, а доводи позивача викладені в обґрунтування позову є належними та не спростованими.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене гарантується статтею 62 Конституції України.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України №475/97-ВР від17.07.97 року, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 8 Конституції України,ст. 6 КАС України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року).

Однак, статтю 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем жодним доказом не доведено правомірність винесеного оскаржуваного рішення, не доведено викладенні в постанові обставини, не доведено належними доказами факт вчинення позивачем перевищення швидкості руху на 54 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29, чим порушено п.12.9.б Правил Дорожнього Руху, за що останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КпАП України, а відтак не підтверджено вчинення позивачем саме адміністративного правопорушення, суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим та підлягаючим задоволенню, за наслідком чого в межах положень ст.286 КАС України суд вважає достатніми підстави для скасування постанови серії ЕАТ №8069053 від 03.11.2023 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягаючою закриттю, за відсутністю події і складу правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за пред`явлення даного позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 536,80 гривень.

З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 536 гривень 80 копійок.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 7, 122, 213, 222, 251, 258, 276, 283 КпАП України, ст. 2, 22, 72, 73, 75-77, 139, 242-246, 250-251, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8069053 від 03.11.2023 року задовольнити.

Cкасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №8069053 від 03.11.2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 гривень 00 копійок.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.122 КпАП України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити, за відсутністю в діях вини і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 12.02.2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.