Справа № 200/6813/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2024 року Справа№200/6813/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення №08 від 26.10.2023, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення №08 від 26.10.2023, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він 19.10.2023 року звернувся до ПФУ із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах. До заяви він додав необхідні для цього документи: диплом, трудову книжку, довідки про пільговий стаж за Списком №1, довідки про військову службу та інші документи. Позивач зазначив, що Головне управління ПФУ в Миколаївській області за принципом екстериторіальності розглянуло його заяву та прийняло рішення №08 від 26.10.2023 року, яким відмовило йому у призначенні пенсії за Законом №1058. Позивач зауважив, що згідно рішення про відмову, відповідач нарахував йому страхового стажу - 37 років 11 місяців 09 днів, пільгового стажу на підземних роботах, що дає право на призначення пенсії за ч.3 ст.114 Закону 1058 - 19 років 03 місяці 12 днів, в тому числі військова служба у кількості 03 роки 05 місяців 08 днів, при цьому періоди, що зараховані як військова служба в особливий період визначені такі: з 31.05.2018 по 30.05.2021 року, з 24.02.2022 по 31.07.2022 року, з 01.08.2022 по 31.05.2023 року, ці періоди дорівнюють 04 роки 03 місяці 07 днів, але в рішенні зазначено 03 роки 05 місяців 08 днів. Позивач вважає такий обрахунок відповідачем здійснений невірно. Позивач закцентував свою увагу на тому, що в рішенні, періоди військової служби зараховані за даними, наявними в Реєстрі застрахованих осіб, але для зарахування військової служби він надавав військовий квиток, витяги з наказів, довідки, тобто документи, які підтверджують військову службу, таким чином позивач вважає, що відповідач протиправно не врахував всі періоди військової служби за поданими ним документами, окрім цього відповідач не зарахував військову службу у пільговому обчисленні та в результаті неправильного підрахунку його стажу за період його військової служби, йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач вважає рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 19.10.2023 позивач звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058). З урахуванням норм Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача від 19.10.2023, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Відповідач зазначив, що 26.10.2023 за принципом екстериторіальності, Головним управлінням розглянуто заяву від 19.10.2023 та додані до неї документи та прийнято рішення №08, яким відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи на підземних роботах. Відповідач зауважив, що на підставі доданих до заяви про призначення пенсії документів до страхового стажу зараховані всі періоди роботи позивача, і відповідно страховий стаж позивача склав 37 років 11 місяців 09 днів, у тому числі додатково за 15 повних років на підземних роботах. Стаж роботи на підземних роботах, який дає право на призначення пенсії на підставі частини 3 статті 114 Закону № 1058, згідно наданих до заяви про призначення пенсії документів становить 19 років 03 місяці 12 днів (у пільговому обчисленні), в тому числі: - стаж роботи на підземних роботах (для 25 років) 15 років 08 місяців 07 днів; навчання за фахом 0 роки 01 місяць 27 днів; військова служба 03 роки 05 місяців 08 днів. З урахування наявного пільгового стажу на підземних роботах, та враховуючи приписи статті 114 Закону № 1058, позивач має право на зниження пенсійного віку на 10 років та оскільки, стаж роботи позивача на підземних роботах склав 19 років 03 місяці 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058, тому своїм рішенням відповідач від 26.10.2023 №08 відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за його заявою від 19.10.2023. Відповідач зазначив, що з 01.01.2017 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр) мають бути дані про нарахування грошового забезпечення та про сплату страхових внесків. Так, за наданими до заяви про призначення пенсії від 19.10.2023 документами до страхового стажу зараховані періоди проходження позивачем військової служби з 31.05.2018 по 30.05.2021, з 24.02.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 31.05.2023 за даними, наявними в Реєстрі про нарахування доходу та сплату страхових внесків. Крім того, п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці за участь у бойових діях. Таким чином, зарахувати на пільгових умовах один місяць служби за три місяці за участь у бойових діях можливо виключно при визначенні розміру пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.12.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, про що свідчить наявність кабінету електронного суду у позивача та відповідача із відповідною відміткою в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено 01.12.2023.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , є громадянином України про що свідчить наявна копія в матеріалах справи паспорту серії НОМЕР_2 виданого Красноармійським РВ УМВС України в Донецькій області від 06.06.2000 року. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії учасника бойових дій серії НОМЕР_3 виданого Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 від 05.08.2019 позивач є учасником бойових дій.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, 19.10.2023 позивач із заявою про призначення пенсії звернувся засобами вебпорталу ПФУ за призначення йому пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, що підтверджується позовною заявою, відзивом відповідача на позовну заяву та насамперед рішенням №08 від 26.10.2023.

Відповідно до наявного в матеріалах справи рішення про відмову в призначенні пенсії прийнятому відповідачем від 26.10.2023 №08, в якому зазначене наступне: відмова про призначення пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 . Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дата звернення до територіальних органів 19.10.2023. Вік заявника 40 років. Відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин, з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років. Страховий стаж особи становить 37 років 11 місяців 09 днів (в тому числі додатково за 15 повних років на підземних роботах). Стаж роботи на підземних роботах, який дає право на призначення пенсії незалежно від віку, відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (25 років), становить 19 років 03 місяці 12 днів, в тому числі: стаж роботи на підземних роботах (для 25 років) 15 років 08 місяців 07 днів; навчання за фахом 0 років 01 місяць 27 днів; військова служба 03 роки 05 місяців 08 днів. Результати розгляду наданих документів, доданих до заяви: до страхового стажу зараховано всі періоди; до пільгового стажу на підземних роботах не зараховано період знаходження у відпустці без збереження заробітної плати. При цьому періоди проходження військової служби в особливий період зараховано за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нарахування доходу та сплату страхових внесків. Має право на зниження пенсійного віку на 10 років. Заявник працює. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує. Висновок: відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи та підземних роботах.

Вважаючи протиправним рішення відповідача від 26.10.2023 №08, а також не зарахування до його пільгового стажу за Списком №1 шахтарі «підземні», що дає право на пенсію на пільгових умовах: військової служби з 31.05.2018 по 30.05.2021, з 24.02.2022 по 19.10.2023, а періодів з 11.12.2018 по 15.07.2019 року, з 11.12.2019 по 11.02.2020 року, з 19.04.2021 по 29.05.2021 року, з 01.03.2022 по 01.08.2023 року, з 20.08.2023 по 10.10.2023 року із розрахунку один місяць за три місяці, та як наслідок не призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до положень абз. 1 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з приписами абз. 3 п. 2 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає ст. 114 Закону № 1058-IV.

З оскаржуваного рішення №08 від 26.10.2023 року, вбачається, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність у нього на момент звернення передбаченого ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV пільгового стажу.

Положеннями ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

18.11.2005 року Міністерством праці та соціальної політики України було прийнято наказ № 383, яким затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Відповідно до п. 2 Порядку № 383, під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно з п. 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Судом установлено, що посади, на яких працював позивач у спірні періоди, віднесені до Списків № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у вказані періоди роботи позивача (постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 та від 24.06.2016 року № 461).

31.03.1994 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 202 «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років» (далі - Постанова КМУ № 202).

До розділу І «Підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт» Постанови КМУ № 202 так само включені усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Судом встановлено, що відповідно до записів зазначених у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_5 дата заповнення 28 червня 2002 року, відповідачем були зараховані його періоди роботи до пільгового стажу за Списком №1, що також не заперечується та не оскаржується позивачем у його позовній заяві.

В свою чергу, позивач оскаржує не зарахування відповідачем до його пільгового стажу на підземних роботах за Списком №1 та постановою КМУ №202 від 31.03.1994 року період проходження ним військової служби з 31.05.2018 по 30.05.2021 року, з 24.02.2022 по 19.10.2023 року.

Згідно ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною четвертою вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, і зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. «в» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991, до стажу роботи зараховується також: військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Пунктом 2.3 розділу 2 Положення №530 передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення; участь у бойових діях у воєнний час, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

З системного аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиці висловлена Верховним Судом у постановах від 5 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17, від 2 квітня 2020 року у справі №185/4140/17 (92-а/185/282/17) та від 16.06.2020 року у справі №185/7049/16-а.

Суд зазначає, що період проходження позивачем військової служби підтверджується наступними наявними в матеріалах справи доказами: контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського та старшинського складу укладеного між позивачем та військовою частиною НОМЕР_6 від 31.05.2018 року строком на три роки; витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_7 (по стройовій частині) від 24.02.2022 року №26, відповідно до якого позивача зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та вважати таким, що з 24.02.2022 посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків; посвідченням учасника бойових дій виданим Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_4 від 05.08.2019 серії УБД №455860; військовим квитком серії НОМЕР_8 .

З наявної в матеріалах справи довідки розрахунку форми РС-право ППВП ПФУ складеної по позивачу від 26.10.2023, з якої вбачається, що позивачу до його пільгового стажу за Списком №1 був зарахований період проходження ним військової служби з 31.05.2018 по 30.05.2021 року (військова службу в особливий період) 3 роки; з 24.02.2022 по 31.07.2022 (військова службу в особливий період) 5 місяців 8 днів; з 01.08.2022 по 31.05.2023 (військова служба в особливий період) 10 місяців, отже враховуючи, що ці періоди були зараховані позивачу до його пільгового стажу за Списком №1, таким чином позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно періоду проходження військової служби з 01.06.2023 по 19.10.2023 року (дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії), суд зазначає наступне.

Проаналізувавши спірне рішення про відмову у призначенні пенсії прийнятого відповідачем від 26.10.2023 №08, судом встановлено, що відповідач не зарахував період проходження позивачем військової служби з 01.06.2023 по 19.10.2023 року до пільгового стажу на підземних роботах оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нарахування доходу та сплату страхових внесків, що також зазначається відповідачем у його відзиві на позовну заяву, а саме: - «Так, за наданими до заяви про призначення пенсії від 19.10.2023 документами до страхового стажу зараховані періоди проходження позивачем військової служби з 31.05.2018 по 30.05.2021, з 24.02.2022 по 31.07.2022, з 01.08.2022 по 31.05.2023 за даними, наявними в Реєстрі про нарахування доходу та сплату страхових внесків».

Відповідно до наявної в матеріалах справи, довідки форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу сформовану по позивачу, судом встановлено, що в спірний період з 01.06.2023 по 19.10.2023 відсутні дані щодо сплати страхових внесків по позивачу військовою частиною НОМЕР_9 , в той же час відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України виданої військовою частиною НОМЕР_7 від 10.10.2023, якою підтверджено участь позивача з 01.03.2022 по 01.08.2023 та з 20.08.2023 по теперішній час у заходах необхідних для забезпечення оборони України, тобто якою навпаки підтверджується період проходження військової служби у спірний період, тільки з 01.06.2023 по 10.10.2023 року (дату видачі довідки).

Щодо відсутності у реєстрі даних про нарахування доходу та сплату страхових внесків, суд відноситься до цього критично, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

При вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 (справа №208/6680/16-а), від 20.03.2019 (справа №688/947/17), від 30.09.2019 (справа №316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Отже підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, оскільки позивач у період з 01.06.2023 по 10.10.2023 року (дату видачі довідки) проходив військову службу та брав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, що підтверджується належними та наявними в матеріалах справи доказами, то даний період був протиправно не зарахований відповідачем позивачу до його страхового та пільгового стажу за Списком №1, та з врахуванням висновків суду суд вважає задовольнити в цій частині позовні вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати період військової служби з 01.06.2023 по 10.10.2023 до страхового та пільгового стажу за Списком №1 позивача.

Стосовно позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача зарахувати позивачу періоди військової служби: з 11.12.2018 по 15.07.2019 року; з 11.12.2019 по 11.02.2020 року, з 19.04.2021 по 29.05.2021 року, з 01.03.2022 по 01.08.2023 року та з 20.08.2023 по 10.10.2023 року із розрахунку один місяць служби за три місяці, суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, періоди військової служби позивача: з 31.05.2018 по 30.05.2021 року; з 24.02.2022 по 31.07.2022 року, з 01.08.2022 по 31.05.2023 року були зараховані позивачу до його пільгового стажу за Списком №1, але без розрахунку один місяць служби за три місяці, що підтверджується довідкою форми РС-право ППВП ПФУ, спірним рішенням від 26.10.2023 та відзивом на позовну заяву, з цього приводу суд зазначає наступне.

Як вже вище по справі було зазначено судом, що відповідно до пункту 2.3 розділу 2 Положення №530 передбачено, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; період проходження служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції чи забезпеченні її проведення; участь у бойових діях у воєнний час, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

З системного аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиці висловлена Верховним Судом у постановах від 5 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі № 346/1454/17, від 2 квітня 2020 року у справі №185/4140/17 (92-а/185/282/17) та від 16.06.2020 року у справі№ 185/7049/16-а.

Як встановлено з наявних в матеріалах справи довідок, якими підтверджується наступне:

- Довідкою про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення виданої військовою частиною НОМЕР_10 від 03.09.2019 року №3879, якою підтверджується, що позивач в період з 11.12.2018 по 15.07.2019 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки, що підтверджується відповідними наказами;

- Довідкою про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення виданої військовою частиною НОМЕР_10 від 11.02.2020 року №848, якою підтверджується, що позивач в період з 11.12.2019 по 11.02.2020 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки, що підтверджується відповідними наказами;

- Довідкою про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення виданої військовою частиною НОМЕР_10 від 22.06.2021 року №2457, якою підтверджується, що позивач в період з 19.04.2021 по 29.05.2021 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки, що підтверджується відповідними наказами;

- Довідкою про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення виданої військовою частиною НОМЕР_7 від 10.10.2023 року №3002, якою підтверджується, що позивач в період з 01.03.2022 по 01.08.2023 року та з 20.08.2023 по 10.10.2023 року (дата видачі довідки) брав участь у здійсненні заходів із забезпечення оборони України, що підтверджується відповідними наказами.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в цій частині, шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу періоди проходження ним військової служби з 11.12.2018 по 15.07.2019 року, з 11.12.2019 по 11.02.2020 року, з 19.04.2021 по 29.05.2021 року, з 01.03.2022 по 01.08.2023 року та з 20.08.2023 по 10.10.2023 року до пільгового стажу за Списком №1 позивача виходячи з кратності один місяць служби за три.

Суд зауважує, що Рішення повинно містити чіткі і зрозумілі, а також з посиланням на правові норми, критерії оцінки трудової діяльності особи, що звернулась за призначенням пенсії. В рішенні пенсійного органу за загальним правилом повинно бути надано оцінку всім періодам роботи особи, що вказані в трудовій книжці позивача, оскільки і особа, і суд (якщо рішення пенсійного органу оскаржено) повинен чітко розуміти періоди і підстави, що зараховані/не зараховані для призначення пенсії.

Підсумовуючи все вищенаведене та встановлене при розгляді справи, суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення про відмову у призначенні пенсії відповідача від 26.10.2023 №08, прийнято не на підставі Конституції та законодавства України, а отже підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача зобов`язати відповідача призначити йому пенсію на пільгових умовах з часу звернення, тобто з 19.10.2023, суд зазначає наступне.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.80, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. N 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року N 21-87а13.

Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи, що відповідачем ще не зараховано періодів проходження позивачем військової служби відповідно до висновків суду по даній справі, таким чином суд дійшов висновку, що в даному випадку ця позовна вимога є передчасною та такою, що задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №08 від 26.10.2023, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 19.10.2023 відповідно до ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 19.10.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду по даній справі із зарахуванням до його пільгового стажу роботи за Списком №1 та страхового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період проходження служби: з 01.06.2023 по 10.10.2023; а також, періоди проходження військової служби та прийняттям участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України: з 11.12.2018 по 15.07.2019 року, з 11.12.2019 по 11.02.2020 року, з 19.04.2021 по 29.05.2021 року, з 01.03.2022 по 01.08.2023 року та з 20.08.2023 по 10.10.2023 року зарахувати до пільгового стажу виходячи з кратності один місяць служби за три.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно ч.8 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією від 27.11.2023, позивач за подання адміністративного позову сплатив 858,88 грн. судового збору.

Суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у розмірі 858,88 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (адреса: 54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд.1, ) про визнання протиправним та скасування рішення №08 від 26.10.2023, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () №08 від 26.10.2023, яким ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з 19.10.2023 відповідно до ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 19.10.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду по даній справі із зарахуванням до його пільгового стажу роботи за Списком №1 та страхового стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч.3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період проходження військової служби: з 01.06.2023 по 10.10.2023; а також, період проходження військової служби та прийняттям участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України: з 11.12.2018 по 15.07.2019 року, з 11.12.2019 по 11.02.2020 року, з 19.04.2021 по 29.05.2021 року, з 01.03.2022 по 01.08.2023 року та з 20.08.2023 по 10.10.2023 року зарахувати до пільгового стажу виходячи з кратності один місяць служби за три.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (адреса: 54020, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд.1, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 лютого 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець