Справа № 420/21026/23
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2024-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 01 жовтня 2022 року № 1120 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності офіцера резерву 4 запасної роти, старшого лейтенанта ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення «догана».

В обґрунтування позовних вимог та відповіді на відзив зазначено, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом з серпня 2018 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 30 березня 2022 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника інформаційно-аналітичної групи штабу, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 27 березня 2022 року № 116 призначено на посаду офіцера резерву 4 запасної роти в/ч НОМЕР_2 . Станом на дату звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 з 18 червня 2023 року проходить військову службу на посаді начальника розвідки начальника групи розвідки військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_6 військової частини НОМЕР_4 Сухопутних військ Збройних Сил України. Під час проходження Позивачем служби у в/ч НОМЕР_2 , 01 жовтня 2022 року командиром в/ч НОМЕР_2 винесено наказ № 1120 про накладення на старшого лейтенанта ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «Догана» та обмеження у праві на премію та додаткову грошову винагороду відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2022 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», у зв`язку із дисциплінарним стягненням за систематичне порушення форми одягу, що призвело до порушення вимог статутів Збройних Сил України, а саме статей 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Позивач зазначає, що ні в матеріалах службового розслідування, ні в оскаржуваному наказі не конкретизовано які саме положення ст.ст. 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України порушені ОСОБА_1 діями у період з 15.09.2022 року по 20.09.2022 року.

Крім того, позивач вказує, що підставою призначення службового розслідування щодо ОСОБА_1 у вересні 2022 року став рапорт командира 4 запасної роти в/ч НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 від 17.09.2022 року, у якому зафіксовано прохання провести розслідування щодо встановленого факту втрати речового майна позивачем. Видається в рамках цього розслідування мали бути встановлені особи, винні у зникненні речей ОСОБА_1 , а не факт порушення Позивачем військової форми одягу, оскільки це безумовно зрозуміло й без будь-яких розслідувань, що якщо речі зникли то військовослужбовець не може їх використовувати, носити тощо. Крім того, факт втрати речей Позивачем виходячи з рапорту підполковника ОСОБА_2 встановлений і зафіксований 17 вересня 2022 року, оскаржуваний наказ № 1120 взагалі не конкретизує за що Позивача притягнуто до відповідальності, обмежуючись вказівкою на «систематичне порушення форми одягу». Натомість матеріалами службового розслідування, що передувало притягненню до дисциплінарної відповідальності, встановлена вина Позивача у порушенні свої обов`язків з 15 вересня 2022 року (тобто за 2 дні до виникнення підстави проведення службового розслідування).

Позивач вважає, недоречним посилання відповідача у відзиві на порушення Позивачем ч. 6 ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ щодо обов`язку військовослужбовця берегти державне майно. Не заперечуючи наявності вказаного обов`язку у військовослужбовця та його значення зауважує, що ОСОБА_1 стверджувалось зникнення особистих речей, які жодного відношення до державного майна, озброєння, бойової чи іншої техніки відношення не мають. Відповідачем не доведено, що комплект форми, який серед іншого зник, належить до державного майна, як не доведено й того, що командир (начальник) підрозділу вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню майна військовослужбовців.

Позивач зазначає, що у відзиві йдеться виключно про те, що ОСОБА_1 не надано пояснень щодо особи, якій речі передавались на зберігання, проте не вказано які заходи вжито для запобігання розкраданню особистих речей військовослужбовця, який вибув з місця несення служби 21 серпня 2022 року на кареті швидкої медичної допомоги.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України.

Від представника відповідача надійшли відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач, зокрема, зазначив, що у військовій частині НОМЕР_2 було проведено службове розслідування, за результатами якого було видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 01.10.2022 № 1120. Так, з рапорту командира 4 запасної роти від 17.09.2022 вх. №17403 стало відомо, що під час проведення стройового огляду в підрозділі було встановлено факт втрати речового майна старшим лейтенантом ОСОБА_1 , офіцером резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_2 в ході проведення Розслідування було встановлено наступне:

з 15 по 20 вересня старший лейтенант ОСОБА_3 з`являвся на шикування у цивільному одязі. Своїми діями старший лейтенант ОСОБА_3 , порушив вимоги ч. 1 ст. 11, ст. 16, абз. 2 ст. 30 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України та абз. 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Вина старшого лейтенанта ОСОБА_1 виражається у формі прямого умислу. Порушення військової дисципліни стало можливим у зв`язку з особистою недисциплінованості, низька правосвідомість та нехтування нормами чинного законодавства. Обтяжуючою обставиною є вчинення правопорушення в умовах воєнного стану. Також в ході Розслідування було досліджено службову характеристику, з якої встановлено, що старший лейтенант ОСОБА_1 за час проходження військової служби на посаді офіцера резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_2 зарекомендував себе негативно. Рівень професійних знань і навичок незадовільний. Статути, накази та керівні документи не знає. Виходячи із вищевикладеного Актом Розслідування було запропоновано, в тому числі, за систематичне порушення форми одягу старшим лейтенантом ОСОБА_1 , що призвело до порушення вимог статей 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на старшого лейтенанта ОСОБА_4 , офіцера резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , відповідно до пункту "б" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА». Помічнику командира з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби визначено здійснити перерахунок грошового забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 та виплатити щомісячну премію за вересень 2022 року в абсолютному розмірі 90%, відповідно до пункту 4 розділу 16 наказу МОУ № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 у зв`язку з дисциплінарним стягненням.

Вищезазначене знайшло своє відображення в наказі командира військової частини НОМЕР_7 (з основної діяльності) від 01.10.2023 № 1120.

Наказом, в тому числі, визначено: за систематичне порушення форми одягу старшим лейтенантом ОСОБА_5 , що призвело до порушення вимог статей 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на старшого лейтенанта Гарабу С., офіцера резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , відповідно до пункту "б" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накласти дисциплінарне стягнення "ДОГАНА". Ромічнику командира з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби, здійснити перерахунок грошового забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера резерву 4 запасної роти, та виплатити щомісячну премію за вересень 2022 року в абсолютному розмірі 90%, відповідно до пункту 4 розділу 16 наказу МОУ № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07 червня 2018 року у зв`язку з дисциплінарним стягненням.

З Наказом позивач ознайомлюватись відмовився, що підтверджується Актом про відмову від ознайомлення з актом службового про результати службового розслідування.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відзив на позовну заяву, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: Наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 30 березня 2022 року старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника інформаційно-аналітичної групи штабу, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 27 березня 2022 року № 116 призначено на посаду офіцера резерву 4 запасної роти в/ч НОМЕР_2 .

З 18 червня 2023 року ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника розвідки начальника групи розвідки військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_6 військової частини НОМЕР_4 Сухопутних військ Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 «Про призначення службового розслідування» №1709 від 17.09.2022 року, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371, та на підставі рапорту підполковника ОСОБА_2 , командира 4 запасної роти, з метою уточнення причин і умов, що сприяли втраті речового майна старшим лейтенантом ОСОБА_1 , офіцером резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , а також встановлення ступеня вини осіб, чиї дії чи бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, наказано: призначити службове розслідування за фактом втрати речового майна старшим лейтенантом ОСОБА_5 ; проведення службового розслідування доручено заступнику командира групи матеріального забезпечення з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 майору ОСОБА_6 ; службове розслідування провести та подати акт службового розслідування встановленим порядком для прийняття рішення в строк до 16 жовтня 2022 року ; контроль за виконанням даного наказу покласти на начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

За результатами проведення службового розслідування складено акт в якому зазначено, що з 15 по 20 вересня старший лейтенант ОСОБА_3 з`являвся на шикування у цивільному одязі. Своїми діями старший лейтенант ОСОБА_3 , порушив вимоги наступних нормативно-правових актів:

частини 1 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за якою необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за якою кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями;

абзацу 2 статті 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за яким підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою;

абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за якими, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних.

Причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення особиста недисциплінованість, невиконання вимог чинного законодавства та нехтування ними, низька правосвідомість. Пом`якшуючі обставини - немає. Обтяжуючі обставини вчинення правопорушення в умовах воєнного стану.

Вчинення вищевказаного правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування та зазначені в розділі 3 акту службового розслідування.

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 №1120 від 01.10.2022р. «Про результати службового розслідування» службове розслідування вважається завершеним; за систематичне порушення форми одягу старшим лейтенантом ОСОБА_5 , що призвело до порушення вимог статей 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на старшого лейтенанта Гарабу С., офіцера резерву 4 запасної роти військової частини НОМЕР_7 , відповідно до пункту "б" статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України накладено дисциплінарне стягнення "ДОГАНА"; помічнику командира з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби, здійснити перерахунок грошового забезпечення старшого лейтенанта ОСОБА_1 , офіцера резерву 4 запасної роти, та виплатити щомісячну премію за вересень 2022 року в абсолютному розмірі 90%, відповідно до пункту 4 розділу 16 наказу МОУ № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" від 07 червня 2018 року у зв`язку з дисциплінарним стягненням.

Не погоджуючись з прийнятим наказом позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232 XII (далі Закон України № 2232 XII) визначено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Законом України від 24.03.1999 №551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

За приписами статті 7 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Статтею 5 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Згідно зі статтею 7 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.

Статтею 8 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Згідно з статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

За статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут).

Згідно зі статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Статтями 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Відповідно до ст.97 Дисциплінарного статуту ЗСУ про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Оголошувати про дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Статтею 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ, встановлено, що під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Отже аналізуючи наведені норми, слід зазначити, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником) і дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення.

Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.

Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі Порядок №608).

Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608, службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі- особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку №608, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Як видно з пункту 1 розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п.2 розділу V Порядку №608).

Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку №608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Згідно з п.4 розділу V Порядку №608, у резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку №608, після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку №608, дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з вимогами пункту 3 розділу VІ Порядку №608, якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Відповідано до матеріалів справи, призначення службового розслідування відбувалось з метою уточнення причин і умов, що сприяли втраті речового майна старшим лейтенантом ОСОБА_1 .

Однак, висновок містить перевірку обставин, які не охоплювались рапортом підполковника ТАБАЛИ А., командира 4 запасної роти, на підставі якого було призначено службове розслідування.

Зі змісту акту службового розслідування вбачається, що мета і завдання службового розслідування належним чином не досягнуті, а процедура його проведення не дотримана.

При цьому, надані суду матеріали службового розслідування містять недоліки, які не дозволяють стверджувати, що обставини вчиненого позивачем дисциплінарного проступку мали місце, встановлені повно і всебічно, що, в свою чергу, не може зумовити настання правомірних наслідків.

Аналізуючи оскаржуваний наказ відповідача, що стосується притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та процедури проведення службового розслідування, суд дійшов висновку, що така процедура не дотримана відповідачем, а права позивача порушені, з огляду на наступне.

Виходячи із змісту правопорушення, яке ставиться позивачу у провину, при вирішенні питання про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку обов`язково мають встановлюватись обставини щодо видання наказу.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що при його проведенні не було в повній мірі дотримано положення частини 1 статті 86 Дисциплінарного статуту, а саме не враховані характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, також не встановлені обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність позивача, оскільки такі обставини та відомості фактично в ході розслідування не встановлювались.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає, що службовим розслідуванням не було достеменно з`ясовано, чи вчиняв саме позивач порушення дисципліни, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця;

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи по суті встановлено не відповідність оскаржуваного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, адже оскаржуваний наказ прийнятий за наслідками службового розслідування, яке не відповідає критеріям щодо обґрунтованості та права особи на участь у процесі прийняття рішення.

В даному випадку, на переконання суду, відповідачем не дотримано вимоги частини 2 статті 2 КАС України, у взаємозв`язку із положеннями частини 2 статті 19 КАС України, а тому наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01 жовтня 2022 року № 1120 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності офіцера резерву 4 запасної роти, старшого лейтенанта ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення «догана».

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 01 жовтня 2022 року № 1120 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності офіцера резерву 4 запасної роти, старшого лейтенанта ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення «догана».

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Д.К. Василяка