Справа № 460/22862/23
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2024-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2024 року м. Рівне №460/22862/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.07.2023 №05-22 (форма «С»).

Виклад позиції позивача.

Позовна заява обґрунтована тим, що за наслідками фактичної перевірки контролюючим органом протиправно винесене податкове повідомлення-рішення від 04.07.2023 №05-22 про визначення суми штрафу у розмірі 13140,00 грн, за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР. Позивач вказує, що не допускав порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР, оскільки мав усі належні документи щодо обліку алкогольних напоїв у місці торгівлі; не допускав реалізації товарів, необлікованих в установленому законом порядку; тютюнові вироби, які перебували за місцем торгівлі, не належали суб`єкту господарювання та не перебували на реалізації. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Виклад заперечень відповідача.

Контролюючий орган вказує, що суб`єктом господарювання не забезпечено ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів в місці їх продажу, а саме: на момент перевірки фактично знаходяться алкогольні напої та тютюнові вироби, які вказані в акті зняття залишків від 14.06.2023, на загальну суму 13140,00 грн, без будь-яких облікових документів, які б підтверджували їх облік та походження; станом на 14.06.2023 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » знаходилося 97 пачок сигарет по ціні 40,00 грн за 1 пачку, без марок акцизного податку встановленого зразка, про що повідомлено працівників ГУ НП в Рівненській області викликом на « 102» з метою вилучення цих тютюнових виробів з незаконного обігу та складення протоколу про адміністративне правопорушення. Вказане слугувало безумовною підставою для винесення рішення про застосування фінансової санкції. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 03.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 30.10.2023 клопотання Головного управління ДПС у Рівненській області про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання залишене без задоволення.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та з`ясувавши всі обставини, які мають правове значення для вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 пройшла процедуру державної реєстрації, а відтак набула правового статусу суб`єкта господарювання в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» №755-IV від 15.05.2003; перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Рівненській області (стаття 63 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі іменується ПК України)); зареєстрована за податковою адресою: АДРЕСА_1 ; основний вид діяльності 47.11. Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); Ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими напоями №2300774; Ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №2300847.

Керівником Головного управління ДПС у Рівненській області винесений Наказ «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 рнокпп НОМЕР_1 » від 14.06.2023 №956-п (далі Наказ №956-п), яким наказано провести фактичну перевірку в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 з 14.06.2023 терміном 10 діб, з метою перевірки: дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками; період діяльності, що перевіряється згідно статті 102 ПК України.

За результатами перевірки контролюючим органом складений Акт фактичної перевірки від 15.06.2023 №5483/Ж5/17-00-07-05-17/ (далі Акт перевірки), яким установлено порушення: не забезпечено ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів в місці їх продажу, а саме:

на момент перевірки фактично знаходяться алкогольні напої та тютюнові вироби, які вказані в акті зняття залишків від 14.06.2023, на загальну суму 13140,00 грн, без будь-яких облікових документів, які б підтверджували їх облік та походження;

станом на 14.06.2023 в магазині «У Тараса» знаходилося 97 пачок сигарет по ціні 40,00 грн за 1 пачку, без марок акцизного податку встановленого зразка, про що повідомлено працівників ГУ НП в Рівненській області викликом на «102» з метою вилучення цих тютюнових виробів з незаконного обігу та складення протоколу про адміністративне правопорушення.

На підставі Акта перевірки контролюючим органом винесене податкове повідомлення-рішення від 04.07.2023 №05-22 (далі ППР), яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 13140,00 грн, за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення ППР, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі, є Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі Закон №265/95-ВР).

За правилами пункту 12 частини першої статті 3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:

вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відповідно до статті 20 Закону №265/95-ВР, до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Дана норма визначає кілька правових підстав для застосування фінансової санкції:

(1) реалізаця товарів, які не обліковані у встановленому порядку,

(2) не надання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Так, в Акті перевірки зазначено, що на момент перевірки фактично знаходяться алкогольні напої та тютюнові вироби, які вказані в акті зняття залишків від 14.06.2023, на загальну суму 13140,00 грн, без будь-яких облікових документів, які б підтверджували їх облік та походження.

Тобто, Актом перевірки не установлено факт саме продажу алкогольних напоїв, які не обліковані у встановленому порядку.

Також, відповідач до відзиву на позовну заяву не надав жодних належних та допустимих доказів того, що контролюючий орган усно чи письмово вимагав у позивача надання первинних документів на алкогольні напої, які знаходилися за місцем продажу.

Натомість, позивач надав суду документи щодо придбання такого товару: видаткова накладна №45807 від 07.06.2022, ТТН на переміщення алкогольних напоїв від 07.06.2022, видаткова накладна №25973 від 15.02.2023, ТТН на переміщення алкогольних напоїв від 15.02.2023, видаткова накладна №36342 від 08.03.2023, ТТН на переміщення алкогольних напоїв від 08.03.2023, ТТН №Р031500093 від 15.03.2023, ТТН на переміщення алкогольних напоїв від 19.04.2023, видаткова накладна №59929 від 19.04.2023, ТТН на переміщення алкогольних напоїв від 19.04.2023, видаткова накладна №76003 від 19.05.2023, ТТН на переміщення алкогольних напоїв від 19.05.2023, видаткова накладна №76004 від 19.05.2023, ТТН на переміщення алкогольних напоїв від 19.05.2023.

Щодо тютюнових виробів, зазначених в Акті перевірки та акті зняття залишків суд зазначає, що, як зазначено в Акті перевірки, в ході перевірки працівниками ГУ ДПС у Рівненській області в приміщенні магазину проведено огляд та виявлено 97 пачок цигарок без марок акцизного податку, у зв`язку з чим викликано працівника поліції, який по даному факту склав протокол про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 156 КУпАП.

Постановою Рівненського міського суду від 25.08.2023 у справі №569/12030/23 вирішено: провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 156 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності у її діях події і складу адміністративного правопорушення.

Постановою Рівненського міського суду від 25.08.2023 у справі №569/12030/23 встановлено обставини:

«В матеріалах справи знаходяться пояснення працівників ГУ ДПС у Рівненській області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в яких вони зазначають, що ними встановлено факт реалізації 97 пачок тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка, однак в акті перевірки ті ж працівники ГУ ДПС у Рівненській області вказують що вмагазині «У Тараса» за адресою: АДРЕСА_2 , знаходилось (не реалізовувались не продавались) 97 пачок сигарет, що суперечить одне одному»;

«Окрім цього, в матеріалах справи знаходиться пояснення ОСОБА_4 , який вказує, що виявленні в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 тютюнові вироби належать саме йому, які він залишив у вказаному магазині на зберігання без мети продажу»;

«Таким чином, в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 працівниками ГУ ДПС у Рівненській області та працівниками поліції не встановлено жодного факту продажу тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразку»;

«Таким чином, враховуючи, що при оформленні матеріалів справи не дотримано вимог закону, не сформульовано склад адміністративного правопорушення за яким, щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим він не може бути взятий за основу доведеності вини останньої, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення, не може виходити за межі наданих йому повноважень, оскільки відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_5 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення».

За правилами частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний суд у постанові від 21.12.2020 у справі №280/6230/19 (адміністративне провадження № К/9901/25555/20) зазначив, що з питання застосування норми частини четвертої статті 78 КАС Верховним Судом вже неодноразово були зроблені висновки. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року (справа № 925/698/16) зробила висновок щодо застосування норми четвертої статті 78 КАС України, згідно з яким преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі №815/94/16 вказав, що відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Передбачене вказаною нормою процесуального права звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматись судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративний суд не повинен сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених вказаним положенням Кодексу адміністративного судочинства України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку.

Більш того, частиною сьомою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Суд також повинен враховувати вимоги частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України щодо необхідності офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на його думку, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Суд зазначає, що преюдиційні обставин, встановлені постановою Рівненського міського суду від 25.08.2023 у справі №569/12030/23, не спростовані відповідачем, як учасником адміністративного процесу, а тому враховуються судом при наданні оцінки оскаржуваному ППР.

Суд також зазначає, що відповідач не надав до відзиву на позовну заяву документа акта, який би засвідчував факт відмови позивача надати первинні документи (товарно- транспортні накладні, видаткові накладні, податкові накладні, змінні звіти, тощо).

Вказане свідчить про неповноту та необ`єктивність перевірки, здійсненої посадовими особами податкового органу.

Окрім цього, в Акті перевірки зазначено, що в ході проведення перевірки проведено контрольну розрахункову операцію (п.2.2.12) із застосуванням РРО при продажу товарів, а саме однієї пачки цигарок «Вінстон класичний» на загальну суму 83,00 грн., в ході якої було забезпечено надання розрахункового документа встановленої форми та змісту (п. 2.2.13) із забезпеченням фіскального режиму робити реєстратора розрахункових операцій (п. 2.2.14), використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості (п.2.2.15) та створенням фіскальних чеків.

Тобто, факту продажу товарів, які не обліковані в установленому законом порядку, не встановлено.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення в порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним і скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1073,60 грн, сплачена відповідно до квитанції від 29.09.2023.

Також позивач просить суд стягнути на його користь суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

За правилами частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

За правилами частини сьомої статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За правилами частини сьомої статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За правилами частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження факту понесення витрат на правничу допомогу адвоката суду надані:

Договір про надання правової допомоги від 24.07.2023 №2407/23;

Акт приймання-передачі наданих послуг від 13.11.2023 №1 на суму 8000,00 грн: попередня консультація 1500,00 грн, підготовка проєкта адміністративного позову 4000,00 грн, вивчення та аналіз відзиву, подання відповіді на відзив 2500,00 грн;

Рахунок від 13.11.2023 №2407/1 на суму 8000,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц міститься висновок про те, що розглядаючи питання стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд має право самостійно визначати розмір таких витрат, виходячи з критерію розумної необхідності та співмірності, враховуючи характер виконуваної адвокатом роботи / послуг, складність виконуваної роботи / послуг, їх значимості, складності категорії справи тощо.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

У постанові Верховного суду від 04.02.2020 у справі №280/1765/19, адміністративне провадження №К/9901/607/20) міститься правовий висновок про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд констатує, що даний спір не належить до категорії справ значної складності; предметом оскарження є податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області про визначення суми штрафу у розмірі 13140,00 грн; тому суд дійшов висновку про необхідність розумного обмеження розміру витрат на правничу допомогу адвоката до 3000,00 грн, застосовуючи принцип співмірності.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вулиця Відінська, 12, місто Рівне, 33023; код ЄДРПОУ ВП 44070166) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 04.07.2023 №05-22 (форма «С»).

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн 00 коп.

У стягненні витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн 00 коп відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 12 лютого 2024 року

Суддя К.М. Недашківська